OM nVAI.ARNKS HÄRSTAMNING 41 



kraniet betydligt kortare än hos rätlivalarne och ej på långt 

 när så bågböjdt. Till följd häraf blir nuiiihålans höjd mindre 

 och barderna följaktligen ej så långa. Men till ersättning är 

 hos fenhvalarne underkäks- och struppartierna starkt utvidg- 

 ningsbara, tack vare de förut omn^lmnda vecken eller fårorna. 

 Fenhvalarnes barder äro betydligt gröfre till sin textur och 

 därför mindre värdefulla för industriella ändamål. Då tillika 

 dessa hvalars späcklager är tunnare än räthvalarnes, så att 

 deras värde äfven härigenom är mindre, och de dessutom 

 sjunka, när de dödas, fingo de länge lefva tämligen ostörda 

 af människorna, så länge som hvalfångsten bedrefs på det 

 gamla sättet med blott harpun och lans. Men sedan man 



Gråhval. 



uppfunnit en metod att skjuta hvalar med kanoner och till 

 projektil använda en i spetsen granatbärande harpun, kom 

 turen äfven till dem, och deras större liflighet och snabbhet 

 förmå ej heller rädda dem, då de förföljas med snabbgående 

 ångbåtar. Äfven fenhvalarnes antal har på senare åren af- 

 tagit i oroväckande grad, och måhända är ej den dag långt 

 atlägsen, då de öka antalet af de många värdefulla djurarter, 

 som genom människornas snikenhet oeh oförstånd utrotats 

 i stället för att blott bli föremål för en med förnuftig hushåll- 

 ning förenlig beskattning och på detta sätt bibehållas så, att 

 de må kunna bidraga äfven till kommande generationers väl- 

 stånd. 



Förutom hvad nordkaparens historia lärt, visar äfven en 

 annan stor hvalarts öde, att den nyss anförda spådomen ty- 

 värr lätt nog kan blifva besannad. Det är den kaliforniska 



