OM HNALAKNF.S HÄRSTAMNING 



35 



t. ex., och sedan dragas tillbaka igen. Är detta riktigt, vore det 

 något enastående bland däggdjuren, men nian känner mycket 

 litet om denna hval. 



Släktet Mesnplodon har en stor, hoptryckt tand på hvar- 

 dera sidan i underkäken ett stycke bakom spetsen. En art 

 Sowerby's småhufvudhval {M. bidctis) har tillfälligtvis strandat 

 äfven vid svensk kust. Bland andra arter till detta släkte 

 märkes en sydlig form M. layardi, hos hvilken de nämnda 

 tänderna växa ut bandformigt och kröka sig om öfverkäken, 

 så att munnen alltså blott ofullständigt kan öppnas. Det är 



Inia. 



ej att undra på, att detta till en början ansågs vara ett patho- 

 logiskt fenomen, men man har senare funnit det vara normalt. 



Det fjärde släktet Ziphius har två fungerande tänder i un- 

 derkäkens spets. Många artnamn ha gifvits inom detta släkte, 

 men ovisst är, om det i nutiden innesluter mera än en art, 

 Z. cavirostris, som äfven tillfälligtvis strandat i Bohuslän, men 

 som tyckes vara utbredd i alla haf. 



Af tandhvalarne återstår nu blott en liten grupp af flod- 

 delfmer, som sinsemellan äro rätt olika, men, som i sin bygg- 

 nad förete en hel del ursprungliga karaktärer, som förena dem 

 med utdöda former. Men tillika visa de åtskilliga drag, som 

 äro gemensamma för dem och de typiska delfinerna och andra 



