E. LÖNNBERG, SMA STRÖFTAG I BRITTISKA OST-AFRIKA I 29 



den ej stå tätare än att solstrålarna tränga ned mellan kro- 

 norna. Här tlyga ett par paradistlugsnappare (Tchitrea viridis) 

 frän kvist till kvist, från träd till träd, och de bandformigt för- 

 längda, nicllci-sta stjärtpciinoiiia Ikjs hanen tladdi-a som langa 

 vimplar. De äro rckibruna iios detta exemplar, men kunna 

 stundom hos andra vara hvita. Hufvudet är tofsprydt och 

 glänsande svart med blått skimmer. Ryggen har stjärtens färg 

 och undersidan är skiffergrå, näbb och ögonlock blå, gapet 

 gult. Honan liknar hanen, men har ej förlängda stjärtpennor. 

 Båda förvärfvas för samlingarna efter en stunds smygande. 

 Här ungefär på samma ställe sköt jag några dagar förut 

 ett par intressanta svarta törnskator med korallröd, guldspetsad 

 näbb (Sigmodiis retrjii) och en röd flikig ring kring de gula 

 ögonen. Nu synas dessa ej till, men några gröna och pur- 

 purvingade plantanätare (Turacus hartlaubij, som här tyckas 

 spela våra nötskrikors roll, sätta sig i säkerhet, när de märka 

 oss. Plötsligen pekar Kongoni på en liten fågel i ett träd. 

 Då jag tager upp kikaren för att se bättre efter, hvad det är, 

 hviskar han ifrigt på sitt brutna mål »S[h]ooti, S[h]ooti, good». 

 Jag skjuter alltså och får ännu en härlig smaragdgök. 



Men jag vill gärna försöka få någon af de små antiloperna 

 i snåren, och vi vända sålunda inåt den täta snårskogen och 

 börja åter det ganska påkostande framsmygandet i hukställ- 

 ning under buskarna i de små tunnlar, som gjorts af busk- 

 bockar eller andra djur. Slutligen har Kongonis panterögon 

 upptäckt något. »Dickidik» hviskar han (det är för honom alla 

 små antiloper) och pekar inåt snåren. Jag anstränger mina 

 ögon, men kan till en början ej se något alls. Det är mörkt 

 ini snåren. Men slutligen ser jag rätt långt in något litet och 

 ljust, som rör sig ungefär som ett dallrande löf. Då inga löf 

 röra sig i min närmaste omgifning och jag vet, att en del små 

 antiloper hålla svansen i en nästan oafbruten rörelse, drager 

 jag den slutsatsen, att det måste vara svansen af en »suni». 

 Äfven sedan jag fått klart för mig detta, kan jag dock ej se 

 kroppen af djuret. Jag vet ej, om det står till höger eller vänster 

 om den viftande svansen, så mörkt är det. Det är sålunda 



