KF.NTSKA TÄRNAN M ACK1'A(;KI. I S\ KRIGE IQ I 



liäckningstiden, men har diirvid, såvidt jag vet, endast varit 

 fråga om tillfälliga besök ellei- viiiddrifiiiiig. Först med iakt- 

 tagelsen pä Måkläppen liar den \iiiiiiit hemortsrätt i vår 

 famia. 



Fågeln, som under något afvikande men samiiiantlytandc 

 former har representanter öfver hela norra hemisfären och som 

 under vår vinter utbreder sig lika mycket öfver den södra, har 

 som häckfågel i västliga Europa mestadels hållit sig till at- 

 lantiska och nordsjökusten: från Spanien i söder upp öfver de 

 brittiska öarna till Jyllands kust i norr. Den har emellertid, 

 analogt med förekomsten t. ex. i Svarta hafvet och i insjöar 

 på Jylland, visat sig kunna fördraga de mindre salta vatten, 

 som ligga öster om den dansk-tyska halfön. Den har, ehuru 

 den tiden ligger rätt långt tillbaka, uppträdt som häckfågel 

 äfven i Östersjön. Om det är troligt, att den af Latham (A 

 General History of Birds, 1824) som varietet under Sterna can- 

 tiaca uppförde Sterna nubilosa, hvilken af honom uppgifves 

 hemmahörande i Finland, endast varit i detta land tillfälligt 

 ertappade vilsekomna fåglar, så synes det å andra sidan vara 

 ett faktum, att arten häckat i närheten af Riigen. Latham om- 

 talar i nämnda arbete likaledes som »varietet» den »stubberska 

 tärnan», af Bechstein angifven som häckfågel på ön Stubber 

 sydost om Riigen. Uppgiften om denna häckplats bekräftas af 

 den tyske ornitologen Otto (slutet på 1700- och början på 

 1800-talet), som meddelar, att fågeln, hvilken han riktigt afbil- 

 dar, i stor mängd häckat på nämnda ö. Dessa förekomster i 

 Östersjön ligga dock som sagdt rätt långt tillbaka i tiden, tro- 

 ligen bortåt ett hundratal år, och sedan mannaminne har man 

 ej i våra trakter känt östligare häckplatser än holmar vid 

 Samsö norr om Fyen och vid Läsö öster om Jyllands nordända. 



Frågar man sig nu, hvilka orsaker som kunnat föra fågeln 

 till Måkläppen, så torde flera faktorer böra tagas i räkningen. 

 Af betydelse har utan tvifvel varit Måkläppens för våra kuster 

 säregna markkaraktär — en sandrefvel med sandrörsvegetation 

 och med sandvallar erinrande, om ock i blygsam mån, om det 

 västjylländska kustlandskapet, på samma sätt som de relativt 



