192 



FAUNA OCH FLORA 



obetydliga sandåsarna från Falsterbo och österut erinra om 



o 



de danska »klitterna». A de friesiska och västslesvigska öarna 

 äro å denna tärnas häckningsplatser en rätt likartad natur den 

 rådande. Vattnet kring Måkläppen är också begärligt för mås- 

 och tamfåglar i allmänhet till följd af det ringa djupet och den 

 stora näringsrikedom, och om äfven kentska tärnan är brän- 

 ningsfågel par préférence, så saknas inte alldeles vattenplask 

 öfver reflarna kring holmen. 



Därnäst har man att taga hänsyn till den föränderlighet 

 i denna tärnas uppträdande som häckfågel, hvilken man kun- 

 nat konstatera. Otvifvelaktigt har den förföljelse — speciellt 

 äggskattning — till hvilken den inbjudit genom sin starkt ut- 

 präglade benägenhet för massuppträdande å rufningsplatserna, 

 varit ett agens vid fåglarnas ombyte af boplatser. Kentska 

 tärnan lär vara en klok och försiktig fågel. På ön Suderoog 

 utanför Slesvigs västkust har man velat göra den iakttagelsen, 

 att dessa tärnor, om de under häckningen mycket oroats ge- 

 nom skjutande och oväsen, visserligen kunnat stanna kvar 

 »säsongen» ut men sedan kunnat blifva borta en rad af år. 

 Sådant förföljande har väl antagligen till stor del varit skul- 

 den till att arten numera helt öfvergifvit den ostfriesiska öra- 

 den äfvensom ön Sylt utanför Slesvig, hvilka platser förut hyst 

 rent otroliga massor af häckande kentska tärnor. Troligen 

 kunna äfven andra mer eller mindre kända förhållanden göra 

 en förut använd häckplats mindre tilldragande för tärnorna. 

 Den lilla ön Norderoog vid västkusten af Slesvig, hvilken af 

 J. F. Naumann 1819 omtalas som rufningsplats för en half 

 million kentska tärnor, hyste år 1872 20,000 individer, och år 

 1907 visade sig antalet ytterligare så reduceradt, att natur- 

 skyddsvänner i Tyskland inköpte ön för att helt skydda den. 

 Trots detta synes fågeln helt vilja lämna ön. Medan det år 

 1909 ännu fanns 1,600 par, ha i år ej mer än ett hundratal par 

 häckat där, och anledningen anses vara det ökade antal grå- 

 trutar, som häcka därsammastädes. Fåglarna ha visserligen 

 icke dragit längre än till Suderoog, men det är ju fatalt för 

 naturvännerna, som betalt 12,000 mk för Norderoog, hufvudsak- 



