KENISKA TÄRNAN HACKKAGKL I SVKRIGK 



193 



ligen för att skydda just fåglarna i fråga. En tröst i olyckan 

 är, att fågeln de sista tvenne åren för första gången tagit uppe- 

 håll på Jordsand, som äges af samma naturskyddsförening. 



Men man har också velat tro på en af människans åtgö- 

 randen oberoende ostadighet i fågelns hemkänsla. Naumann 

 yttrar härom: »Det synes sålunda måhända vara en egendom- 

 lighet för denna art att plötsligt för alltid öfvergifva en länge 

 begagnad boplats och för långa tider taga i besittning en annan 

 mer eller mindre aflägsen.» Som exempel härpå må nämnas, 

 att fågeln, som enligt Latham vid tiden för det ofvannämnda 

 verkets puplicerande var rätt allmän vid kusten af Kent, icke 

 under föregående tider varit känd som tillhörande brittiska 

 rikets fauna — tidigaste fyndet synes ha varit det af Bewick 

 (A History of British Birds) omnämnda från Farn Island, 1812 — 

 och att han å andra sidan nu icke mera förekommer vid den 

 kust, som gifvit honom namn. I början af 1800-talet fanns ar- 

 ten i stora mängder häckande i de nordjylländska insjöarna 

 Sperring och Siörring (57° n. br.) men är sedan 30 å 40 år 

 helt försvunnen därifrån. Sedan 1900-talets ingång häckar den 

 däremot i allt större skaror på holmar i Ringkiöbing fjord. 

 Naumann omnämner, att fågeln tidtals varit bosatt på Mås- 

 holmen vid staden Slesvig (nordväst om Kielerbukten), där 

 han numera icke förekommer, och ofvan är omtaladt, att han 

 försvunnit från Stiibber vid Rugen. 



En särskild anledning till att vår fågelfauna nu — tillsvi- 

 dare åtminstone — fått den nya presenten, torde väl i sista 

 hand vara: fågelfreden på Måkläppen. Sedan denna holme år 

 1899 blifvit afstängd för de förut så störande påhälsningarna 

 från allmänhetens sida har den dragit till sig flera för platsen 

 helt nya fågelarter. År 1902 kom skrattmåsen. År 1909 hade 

 ett par gråtrutar bo på holmen — redan två år förut hade 

 tvenne individer gjort en visit nere i fågeldammen i Malmö 

 slottspark. År 1910 kom det första paret skedand. Och nu, 

 1911, kommer kentska tärnan. 



Denna lilla invandringshistoria är ju i sin mån ett vitt- 

 nesbörd om naturskyddets betydelse särskildt som betingelse 



