IjS FAUNA OCH FLOEA 



händiga växtligheten på höga breddgrader t. o. m. norr om 

 den 80:de. Och hvem skulle kunna tro, att sådana vidunder 

 som mamuthen och den ullhåriga noshörningen skulle kunna 

 finna tillräcklig näring i den fattiga vegetationen på tundrorna 

 eller i barrskogarna? Sådana exempel mana till eftertanke; 

 det är säkerligen ingen fråga, som kräfver så mycken försik- 

 tighet, som problemet om att från forntidens faunor sluta sig 

 till de klimatiska villkor, under hvilka de frodades. 



Denna anmärkning hänför sig med lika eftertryck till flo- 

 rorna. Ehuru i nutiden cycadofyter endast finnas i varma 

 länder, skulle det vara ett misstag att sluta däraf, att forntidens 

 cycadofyter alltid ha frodats under liknande förhållanden. 

 Tvärtom måste vi medgifva, att under den mesozoiska tiden, 

 då dessa växter voro särdeles talrika, det otvifvelaktigt skulle 

 kunnat finnas åtskilliga arter, som tillpassat sig för ett 

 alpint klimat, om något sådant då existerat. Och om sedan en 

 differentiering af klimat börjat göra sig kännbar, skulle det 

 ånyo vara ett fall af förbiseende af lifvets skapande kraft, om 

 vi antaga, att ingen art af cycadofyter skulle varit iståndsatt 

 att tillpassa sig till ett tempereradt klimat i polarländerna. 

 Vi möta åter svårigheter till och med då vi studera Tertiär- 

 periodens växter, som hänföras till ännu lefvande släkten. Vår 

 vanliga enbuske (Juniperus communis L.J, som lefver i norra 

 Europa så långt mot norr som vid Nordkap, öfverskrider på 

 östra halfklotet med 20 till 25 breddgrader nordgränsen för ej 

 blott de öfriga arterna af släktet utan äfven för hela familjen 

 Cupressinece. Om man nu antoge, att enen vore utdöd, skulle 

 man naturligt nog draga slutsatser angående fossila rester med 

 hänsyn till de andra arternas utbredning. Och man skulle 

 följaktligen antaga, att den lefvat under ett mycket varmare 

 klimat än som verkligen är fallet. Man skulle knappt vilja 

 tro, att man hade att göra med en växt, som var tillpassad ej 

 blott till ett tempereradt utan äfven till ett arktiskt klimat. 

 (Man finner en på västsidan af Grönland upp till 64:de bredd- 

 graden.) 



Dessa exempel mana till eftertanke, och saken måste be- 



