DE FOSSILA FLORORNAS BETYDELSE lyq 



handlas med omdöme och försiktighet. Men äfven om det är 

 nödvändigt att göra reservationer, då man frän de fossila väx- 

 terna söker bedöma naturen af de forntida klimaten i arktiska 

 länder, så kan man åtminstone ej tvifla på att de varit afgjordt 

 varmare än i nutiden. Svårigheten att förklara dessa forna 

 klimat, isynnerhet då man tager hänsyn till vinternattens längd, 

 är utan tvifvel det skäl, som förmått en del vetenskapsmän att 

 undvika frågan i st. f. att söka lösa den. Det är sannerligen 

 ett sätt att söka undvika frågan, då det djärft försäkras, att 

 de växtlämningar, på hvilka Heer ^ baserat sina teorier om 

 forna arktiska klimat, ha drifvit af hafsströmmar till de ställen, 

 där de funnits. 



Det kan ej bestridas, att växtlämningar kunna transpor- 

 teras i vatten mycket långa sträckor utan att fördärfvas, för- 

 utsatt att de föras på tillräckligt djup för att undgå inflytandet 

 af rörelserna i vattnets ytliga lager. När Agassiz höll på att 

 dragga vid de amerikanska kusterna, fann han, att hafsbotten 

 — stundom på ett djup af ända till 3,000 m. — var täckt af 

 växtlämningar, såsom trä, grenar, blad, frön och frukter i alla 

 stadier af förmultning. På somliga ställen voro dessa läm- 

 ningar tämligen talrika äfven på ett afstånd från kusten af 

 1,100 — 1,200 kilometer. Detta afstånd motsvarar ungefär 10 

 breddgrader. Det är sålunda bevisadt, att växtlämningar kunna 

 transporteras mycket betydande sträckor. Men det är sant 

 endast för marina aflagringar. Då det gäller sötvattensaflag- 

 ringar har det anförda exemplet ingen tillämpning. 



Man kunde likväl förnuftigtvis antaga, att en flod, flytande 

 i meridianens riktning från söder mot norr, skulle kunna med- 

 fört från sydliga trakter blad och andra växtlämningar, som 

 sedan blefvo begrafna i någon aflagring i strömmen själf eller 

 i en sjö, som den genomlöpte, eller i dess deltaland. Detta är 

 en möjlighet, som ej får förbises, men å andra sidan får det 

 ej behandlas som ett fastslaget faktum, då man ej vet, huru 

 stor tillämpning det har i ifrågavarande fall. 



o. Heer, Flora fossilis arctica, vols. I -VII. 1868-83. 



