Märkning af fjällvråkar. 



Af G. Kihlcn. 



istliden vår, vid ett sammanträde i Biologiska 

 Föreningen i Göteborg, ocli på tal om fåglarnas 

 flyttningar föreslogs, att man genom märkning 

 af olika arter flyttfåglar skulle kunna få mera 

 klarhet i denna ännu mycket oklara men in- 

 tressanta historia. Föreningen blef också ge- 

 nast mycket intresserad af saken och uppdrog åt underteck- 

 nad att i Lappland under sommaren märka så många ungar 

 af fjällvråk som möjligt. Aluminiumringar af en i England an- 

 vänd typ förfärdigades och märktes: »Museum, Gothenburg, 

 Sweden» och med löpande n:r på hvarje ring från 1 till 100. 

 Fjällvråken förekom i år i Lule lappmark, dit jag reste, 

 ganska talrikt häckande i fjällregionen, björkregionen och i öf- 

 versta barrskogsregionen, där gränsen för hans förekomst var 

 synnerligen skarpt markerad, tydligen beroende på, att den i 

 björk- och fjällregionen rikliga tillgången på lemlar — och i syn- 

 nerhet på sorkar, Euotoinys riifocaniis och Microtus ratticeps 

 — på nämnda nivå med ens upphörde. Den 11 juli voro vråk- 

 ungarna stora nog att märkas, och den 30 i samma månad voro 

 76 st. märkta. Vid de sist besökta boen voro ungarna i all- 

 mänhet så försigkomna, att de togo till vingarna, men hamnade 

 vanligen på marken, där till en början en och annan kunde 

 infångas. Jag hade då besökt c:a 30 bebodda bon, och antalet 

 ungar var vanligen 4 å 5 i hvarje, men äfven 1 — 2 och 3 före- 

 konimo. Jag hade oturen att i början, då ungarna voro som 

 lämpligast att märka, råka in i ett 6 dygns oväder, som omöj- 

 liggjorde alla längre turer, eller att i stormen kunna komma 



Fauna och Flora 1911. Haft. 6. i 8 



