R. NICOLIX. ANTECKNINGAR OM FAGELLIFVET I JÄMTLAND I9IO 139 



mossan på kammen af en liten kulle och innehöll ett starkt 

 rufvadt ägg. 



Terrängen rundt om (400 m. söder om riksröset 158) är 

 tämligen steril, genomfluten här och där af små rännilar, kring 

 hvilken marken synes bestå af myrj(jrd mer eller mindre blottad. 

 Här och livar höja sig små kullar af sten och grus täckta med 

 ett tunnare jordlager, mäktigt nog att uppehålla lifvet på ren- 

 mossa och några få alpina växter. Vid boet blefvo fåglarna 

 så närgångna, att man skulle kunnat nå dem med en vanlig 

 spatserkäpp, då de slogo öfver våra och hundarnas hufvuden. 

 Under hela tiden utstötte de endast det ofvannämnda lätet, 

 men läto höra detta hela tiden. Då och då slogo de ned på 

 en sten eller kulle bredvid. Jag saknar ord att beskrifva, hur 

 oändligt vackra och smidiga de syntes oss. Sedan vi åtmin- 

 stone en half timme iakttagit alla deras rörelser, fortsatte vi 

 vandringen mot Glucken, föga anande att vi på den dagen 

 skulle få formera bekantskap med ytterligare tre par, som alla 

 visade fullkomligt samma uppträdande. 



Af ännu större intresse skulle det emellertid visa sig vara 

 att studera dem, då de hade ungar. Den 29 gjorde vi från 

 roset en afstickare in på norska sidan och möttes här af ytter- 

 ligare ett par, hvaraf den ena dock genast återvände för att, 

 som jag såg i Zeisskikaren, lägga sig direkt på boet. Då vi 

 gingo fram, uppträdde de som ofvan beskrifvits, men då vi 

 kommo fram till själfva boet, som innehöllo två ungar tämligen 

 nykläckta, men torra och pigga, läto de höra ett läte, som 

 påminde om vanliga labbens, ehuru ej så starkt: jaö, jaö 

 eller jeö. 



Då vi sutto vid boet och beundrade de små utmärkt vackra 

 ungarna, hvars bruna dundräkt påminde om ljus eller mellan- 

 Ijus mård, slogo föräldrarna ned på marken, där de klefvo om- 

 kring under afgifvande af ett fmt sisande läte påminnande om 

 en bofinks varning för roffågel. Den ena af dem gick härunder 

 och haltade helt ynkligt, dock utan att släpa vingarna. Då 

 och då gjorde de ett anfall på de bredvid oss sittande gordon- 

 settrarna, hvarvid labbarne slogo, så att de snuddade vid hun- 



