PHVSA ACUTA 



Sålunda fann jag den 1905 i ccmentbassänger med Nymphaea 

 i Bergianska trädgården, Stockholm, samt helt nyligen i Upp- 

 sala botaniska trädgård, där den funnits under c:a 20 år, ehuru 

 den först på sista tiden förökat sig till den grad. att den nu- 

 mera är högst besvärande. 



I växthuset vid Stockholms högskolas botaniska institut, 

 som varit i ordning endast ett år, har den redan innästlat sig. 

 Däremot känner man ej till den i Göteborg; enligt meddelande 

 från d:i- L. A. Jägerskkh.d har den ej observerats i därvarande 

 botaniska trädgård. Ej heller har den ännu iakttagits i Lund. 

 Enligt uppgift af kand. Rasmuson torde detta bero på att ui 

 der senare tid inga nya växter utplante- 

 rats i den i växthuset befintliga dammen. 



I Köpenhamn har den likaledes fun- 

 nits en längre tid. 



Öfverallt tyckes den hafva införts 

 med vattenväxter från Tyskland. Ehuru 

 inga klagomål öfver dess skadlighet för- 

 sports från andra håll, uppgifves det p,,^,^^ ^^^^^ .^f^^^^^, pj^ j^^.^. 

 både i Uppsala och Stockholm, att den norum (den vänstra nedtill , 

 går mycket illa åt växterna, hvarför den I"^-^""*'"^"^^^^ ^"^ra nedtill. 



^ -^ ' Djur 1 nat. st., skalen X 1,5. 



starkt efterhålles. 



Det är ju möjligt, att Physa aciita äfven hos oss skall 

 kunna acklimatisera sig. Af släktet hafva vi redan två inhem- 

 ska arter, Ph. fontinalis och Ph. hypnoriim. Den här bifogade 

 figuren visar tydligt, hvarigenom skalet af Ph. acuta (öfverst) 

 skiljer sig från de öfriga till sin form. Det lefvande djuret upp- 

 till är fotograferat i naturlig storlek, sedt underifrån, krypande 

 på akvarieväggen. Man ser, hur manteln betäcker en del af 

 skalet och är försedd med fingerlika utskott. Hos denna art 

 är manteln ej så starkt utbredd öfver skalet som hos Ph. fon- 

 tinalis, hvilken bildar ett steg i riktning mot Amphipeplea, där 

 manteln nästan helt omsluter skalet, som till följd däraf är 

 mycket tunt. Hos Ph. fontinalis är det, som en följd af man- 

 telns större utbredning, tunnare än hos Ph. acuta. 



Djuret liknar närmast, både till habitus och lefnadssätt 





