56 FAUNA OCH FLORA 



nedgräfda i rörhönsboet, ännu ett bevis på, att andra fåglar 

 bruka reducera äggkullen efter samma metod, som den nu 

 nämnda. 



En f. d. lärjunge, medicine stud. Peder Björk, en för orni- 

 tologien mycket intresserad ung man, öfverlämnade till mig ett 

 bo af hämpling (Acanthis canabhia), som han funnit öfvergifvet 

 i en krusbärsbuske i hospitalets trädgård. Troligen hade fågeln 

 blifvit skrämd eller tagen af en katt, då han icke på 6 dagar 

 visat sig vid boet. Detta innehöll 5 Ågg, det vanliga normala 

 antalet. Dessutom fanns ett nedgräft i balen, som B. mycket 

 riktigt iakttagit och som påpekades som högst märkvärdigt. 

 Balen var icke djup, och ägget kunde därför icke nedgräfvas 

 djupare än att det skymtade igenom, men var dock i det läge, 

 att det icke kunde rufvas. Boet innehöll sålunda 6 'Ågg, det högsta 

 antalet för denna fågelart, men sannolikt ansåg sig fågeln icke 

 kunna rufva mer än 5, hvarför han nedgräfde det 6:te. Äggen 

 voro alldeles färska och orufvade, hvaraf framgår liksom vid 

 rörhönsboet, att reduceringen sker, innan rufningen börjar. 

 Samma företeelse har jag äfven iakttagit i fågelhålkar, som 

 på hösten nedtagits för rengöring. Särskildt minnes jag mig 

 påträffat digg af talgoxe nedgräfda på nu nämnda sätt. Här är 

 icke fråga om rötägg eller obefruktade digg, som ligga kvar 

 i balen efter kläckningen, hvilket är en vanlig företeelse, utan 

 här synes fågeln själf liksom jämna af äggkullen, om den sy- 

 nes honom för stor, vare sig i och för rufningen eller för upp- 

 födandet af ungarna. — Då jag ej sett denna företeelse förut 

 omnämnd i litteraturen, har jag meddelat densamma, och vore 

 det af intresse att få ytterligare bekräftelse härpå, om till äfven- 

 tyrs någon af tidskriftens läsare iakttagit samma sak; troligen är 

 denna reduceringsmetod af äggen vanlig hos många fåglar. 



