STRÖFTAG I KAUKASUS 257 



större dal är befolkad med en annan stam, med annat språk, 

 andra seder; tanker man färdas tvärs öfver flera dalar, måste 

 man alltså skaffa sig motsvarande tolkar eller också en, som 

 talar flera språk, hvilket lär vara ganska svårt att finna. 



Kl. \'2 6 nästa morgon kom Ivan med hästarna, och vi 

 satte genast npp, ty packningen af det ringa bagaget tog ej 

 många nnniiter. Som jag fått en tretlig och liflig häst, som 

 ej gärna ville se någon annan framför sig, tog jag genast led- 

 ningen, också för att i ett ögonblick kunna vara af hästen ifall 

 vi skulle träffa på ormar o. d. Vägen togs på äkta kaukasiskt 

 vis, d. v. s. så nära fågelvägen som möjligt, i traf uppför skogs- 

 backarna och klättrande ned för branter och klippor, ofta i 

 45° eller mer. Den s. k. vägen sågo vi i början ej mycket af. 

 De kaukasiska hästarna, som synas så klent byggda, äga en 

 beundransvärd uthållighet och skicklighet. På något så när 

 jämn väg trafva och galoppera de, att det är en lust åt det, 

 och i klättring öfverträffas de ej ens af de sydeuropeiska mu- 

 lorna, hvilket ej vill säga så litet. 



Första delen af vägen, till abchasierbyn Zebelda (Zebel- 

 dinskoje), var ej af vidare intresse, vi fröjdade oss framför allt 

 åt de härliga blommor, bl. a. stora, vilda pioner, som växte öfver- 

 allt vid vår väg. I byn väckte vi åtskillig uppmärksamhet, 

 folket tittade mörkt »under lugg» på oss, vi måste ju hålla en 

 stund vid smedjan för att få den ena hästen skodd. Sedan blef 

 vägen intressantare, vackrare, ju närmare vi kommo Amzchel- 

 dalen. En storartad utsikt öppnade sig åt alla håll, västerut 

 det blånande hafvet, österut härliga dalar med mäktiga snö- 

 berg i bakgrunden. Här gjorde jag också den första fångsten 

 för dagen. Vägen gick brant ned mot den nämnda dalen, mel- 

 lan höga sandvallar; plötsligt slingrar sig en stor, vacker hugg- 

 orm öfver vägen strax framför min häst. Jag var af i ögon- 

 blicket och fick ormen ut på vägen, där vi alla tre beundrade 

 den en stund innan den kom ned i specialsäcken för giftiga 

 ormar. Det var ett vackert, orangegult exemplar af den väst- 

 kaukasiska huggormen {Vipera kaznakovi NiK.) med den för 

 huggormen så karaktäristiska sicksacklinien, men med betydligt 



Fauna och Flora 1911. Haft. 6. 19 



