STRÖriÄG I KAUKASUS 26 I 



Lata, där vi hade rekomnieiidatioiier till starosteii (byäldsten) 

 och kunde ta nattlogi. Mörka ovädersmoln hopade sig mellan 

 de uppvärmda bcrgjättarna, denna årstid bjuder nästan hvarje 

 kväll på åskväder i dessa trakter. Stora droppar började redan 

 falla, när vi sista kvartmilen i sträckt galopp ilade genom den 

 långsträckta, glest befolkade byn, förföljda af en skock ilskna 

 hundar, som tycktes vilja kasta sig öfver oss som hungriga 

 vargar. 



Ändtligen kommo vi lagom under tak, innan ovädret bröt 

 lös, haglet slog mot taket, att man hade svårt att göra sig 

 förstådd. Efter kvällsmaten, bestående af ett väldigt fat af 

 den obligatoriska äggröran med skinka, drogo vi oss ut en 

 stund för att efter regnet syna vägarna med lykta. Löfgro- 

 dorna läto höra sitt intensiva kväkande, vanliga paddor hop- 

 pade omkring i mängd och i vattensamlingar vimlade det af 

 ätliga grodan. En brun Råna var det enda af intresse, vi funno. 

 Men det var skönt att få röra på benen efter den långa ridten, 

 och luften var af kyld och rensad genom det uppfriskande regnet, 

 allt hade varit så utmärkt, om bara icke de ilskna hundarna 

 ansatt oss så illa, vi hade all möda att hålla dem från lifvet 

 — ■ Lantz hade under ridten förlorat den viktiga trumpeten! 

 Det var ock särdeles nödvändigt att stärka våra lungor med 

 frisk luft före nattens vedermödor — vi skulle sofva 13 per- 

 soner i den kvafva stugan: vår värd starosten med gumma, 

 svärmor och 4 barn, 3 arbetare och kreatursvaktare, vi två 

 och vår Ivan. Med rätt hade vi fruktat, att vi såsom gäster 

 skulle »inbjudas» taga plats i värdfolkets sängar, hvilket också 

 blef fallet och enligt landets sed på inga villkor fick afslås. 

 »Natten» vill jag förbigå med tystnad, jag sof ju något så när, 

 ty jag hade pepprat in mig så som man pepprar in en päls 

 under sommaren. Midt i natten, under hagel och regn, väck- 

 tes vi af hundskall. De beväpnade männen skyndade ut, staros- 

 ten sof ju med geväret på armen och patronbältena omspända, 

 väl medveten om ansvaret för sina gäster och deras hästar. 

 Man fann ingen därute, men var öfvertygad om att någon, 

 som haft lust till sin nästas häst el. d., strukit omkring. 



