GÖTEBORGSTF^AKTICNS SJÖAR (j( H DKRAS LÄGRK DJ|-RLIF 2S5 



relicia äfvcii i Aiiten ocli Aspen, (jch L/>;z/zoa//</;?w5 liade ungefär 

 samma utbredning som dessa. Intressant är de två sistnämnda 

 kräftdjurens förekomst i Aspen, som ligger så lågt öfver hafs- 

 ytan, att den en gång täckts af det salta Tapes-hafvet, relikterna 

 måste alltså först efter denna tid spridt sig ned efter Säfveån 

 till nämnda sjö. 



Ishafvet har äfven på annat sätt lämnat spår efter sig i 

 sjöarnas djurvärld, om man dit får räkna de fossila skal af 

 snäckor och musslor, som anträffades i en skalbank i Anten, 

 och som utgjordes af former, som nu lefva vid Spetsbergen. 

 I Färgen draggades dessutom, från 45 m. djup, fragment af 

 blåmusslor, Mytiliis. 



Medan Alpernas sjöar ned till sina största djup hysa en 

 ganska rikt representerad djurvärld, som icke ens saknas i 

 Europas djupaste insjö, Comosjön (409 m.), och som består af 

 protozoer, maskar, larver, mollusker, kräftdjur och vattenkval- 

 ster (akarider), har man blott haft föga kännedom om djur- 

 faunan i svenska sjöar. I de undersökta Västgötasjöarna be- 

 stod densamma mest af mollusker, oligochaeter (borstmaskar), 

 mygglarver och ostrakoder (musselkräftor); af de första voro 

 de små Pisidierna, ärtmusslorna, allestädes närvarande; ofta 

 funnos dessutom snäckor af släktet J^alvata. I Mjörn erhölls 

 en art Limncea från 35 — 40 m., alltså en luftandande vatten- 

 snäcka, som genom att i sin lunga intaga vatten i stället för 

 luft anpassat sig till ett lif på stort djup. Af borstmaskar var 

 den vanligaste Liimbriciiliis variegatus, som är mycket lik en 

 liten, trådsmal daggmask. Till och med på 67 m. djup i Ö. 

 Nedsjön, där den ständiga 4 gr. -temperaturen råder, voro Pisi- 

 dier och en art borstmask, hvars namn är mig obekant, van- 

 liga i det lösa svartgröna bottenslammet. 



I Mjörn var bottnen ofta täckt af nedsvämmade döda 

 spongier. Detta förklarar, hur äfven den lefvande bottenfaunan 

 rekryteras, då man måste antaga att den härstammar från 

 strandområdet, och i flera fall visar den likhet med littoral- 

 faunan, I synnerhet var detta tydligt i Lygnern, där typiska 



