STROFTAG I KAT^KASUS 240 



I ravinerna mellan kalkbergen tluto små bäckar — här 

 vimlade det af snokar, dock ej vår vanliga vattensnok, utan 

 dess sydeuropeiske släkting Tropidonotiis tessellatiis Laur. 

 Denne är den allmännaste ormen i Kaukasus, långt vanligare 

 än vattensnoken; på sumpiga ställen förekommer den massvis, 

 så t. ex. i snåren kring Palaeostom vid Poti och kring Batum, 

 där man sannerligen ej kunde taga många steg, utan att snokar 

 prasslade i alla riktningar. 



Innan jag vände åter till staden, fick jag se en annan snok, 

 en väldig Zamenis på ett par meter, som för brinnande lifvet 

 flydde in i ett taggsnår. Och det hade han sannerligen alla 

 skäl att göra! Annars korsades min väg endast af ett par 

 tröga kaukasiska landsköldpaddor {Testudo ibera Fall.), d. v. s. 

 jag korsade väl egentligen deras väg, ty dessa trögdjur bry 

 sig sällan om andras vägar. Lyfter man upp dem, ge de medelst 

 ett hväsande sin missbelåtenhet tillkänna, annars äro de ju de 

 hyggligaste djur i världen. 



Så var min lilla utflykt i Noworossijsk tillända, och min 

 resa börjad på ett något så när värdigt sätt; hade jag haft 

 tid att besöka de stora träsken i stadens midt, hade jag fått 

 skåda en hel del andra intressanta djurformer. På kvällen 

 gick jag ombord på båten, som på 24 timmar skulle föra mig 

 till Suchum-kalé. De ryska Svartahafsångarna, som trafikera 

 Kaukasushamnarna, äro ej berömda för någon vidare stor ren- 

 lighet. Maten är ganska bra — under resan Suchum — Poti 

 fingo vi vara med om ett riktigt svenskt kräftkalas! — men 

 båda de trafikerande sällskapens båtar äro framför allt berömda 

 för sina talrika — råttor! Jag tror det är Petzholdt, som i 

 sin reseskildring från Kaukasus talar om, hur han kom i \äl- 

 digt gruff med sin medpassagerare, när han en natt råkade 

 sparka en råtta från sitt sängtäcke rakt i ansiktet på med- 

 passageraren. Inte fick jag någon råtta till sängkamrat, men 

 så många fler höllo mig sällskap, när jag en eftermiddag satt ensam 

 och skref i salongen; jag tycktes något störa de stora, präk- 

 tiga, feta djuren i deras kamp om smulorna under matbordet. 



