Något om skogsdufvan 



Af Hugo Granvik. 



zoologiska tidskrifter har under de senare 

 åren ofta stått att läsa intressanta medde- 

 landen om fåglarnas förmåga att anpassa sig 

 efter de lifsbetingelser en viss plats har att 

 bjuda. Man har visat, hurusom kråkorna kunna 

 acklimatisera sig så godt som öfverallt, huru 

 de t. ex. i skärgården bygga sina bon på marken och anamma 

 de där förekommande måsarnas vanor o. s. v. Men icke blott 

 hos denna fågel har man funnit dylika abnormiteter utan hos 

 många andra, och bidragen till kännedomen härom äro synner- 

 ligen rikliga. 



En trakts fattigdom och brist på ihåliga träd tvingar katt- 

 ugglan och kajan att understundom lägga sina bon ute på 

 trädens grenar, hvilket jag själf upprepade gånger varit i till- 

 fälle att iakttaga. I normala fall bebo ju dessa arter alltid 

 ihåliga träd. 



Ofta händer det att fåglar emigrera från en trakt till en 

 annan, och de faktorer, som medverka härtill äro stark för- 

 följelse eller brist på föda. Mången gång välja då fåglarna å 

 sin nya uppehållsort egendomliga boplatser, hvilka man skulle 

 tycka vara ogynnsamma för dem. Att de till en början också 

 äro det, framgår redan därur, att ungarna ej sällan af en eller 

 annan anledning gå under. Men de som kunna inrätta sig 

 efter de nya förhållandena ändra så småningom sina vanor, 

 sitt lefnadssätt m. m., hvaraf stundom följer en genomgri- 

 pande förändring till det yttre. 



