OM ALFAGHLNS OCH ANDRA ARKTISKA FÅGLARS IIÄCKNING 8 I 



iiiska viken. Prutgåsen, att åter nämna ett exempel, liar tlere 

 gånger stannat i norra ändan af Bottniska viken öfver som- 

 maren. Våren 1910 förirrade sig en stor flock af dessa fåglar 

 hit, och undertecknad var i tillfälle att se deras rådlösa bete- 

 ende, medan de sökte sig utväg mot norr. Flocken måste för- 

 blifva i trakten af Uleåborg öfver sommarn, men fåglarna höllo 

 sig tillsammans i en skara, utan att skingra sig till par för 

 att häcka. 



Hvad alfågeln beträffar, så är det vidare att märka, att 

 han i allmänhet icke bygger invid hafvet, där han annars till- 

 bringar en stor del af året. Nordens Fåglar säger därom 

 mycket bestämdt: »Han bygger aldrig bo vid hafvet, utan flyt- 

 tar, då häckningstiden inträffar, till insjöar». Här ha vi såle- 

 des framställt fall, då han häckat endast vid hafvet och 

 icke flyttat till närmaste insjöar. Bottniska och Finska vikens 

 ringa salthalt spelar troligen någon roll i denna företeelse. 



Här ha vi framställt häckningsförhållandena blott för en 

 enda fågelart och med det samma ådagalagt, att klimatet i 

 Bottniska och Finska viken samt i Ladoga och troligen äfven 

 i Onega är lämpligt icke blott för subarktiska, meti också för 

 arktiska fåglar. Denna omständighet uppenbarar sig också i 

 många andra karakteristiska arktiska fåglars utbredning. Föl- 

 jande fåglar likna i sin utbredning mest alfågeln; 



Tur dus t or q ua tus L. 



Erithaciis siiecicus (L.). 



Plectrophenax nivalls (L.). 



Calcariiis lapponicas (L.). 



Phalaropiis lobatiis (L.). 



Totamis totaniis (L.). 



Limicola pygmaea Lath. 



Tringa temmincki Leisl. 



Fiiligiila marila (L.). 



Ofvan framställda fenomen förekommer icke ensamt i 

 fåglarnas, utan också i andra lägre gruppers djurgeografi. Utom 

 Levanders redan förut kända afhandling, har också stud. Y. 

 VuoRENTAUS ådagalagt ett liknande sakförhållande hos Norra 



Fauna o. Flora 1917. Haft. 2. 6 



