FLVTTFAGELSTUDIER 57 



skulle fåglarna ha att passera både väster och öster härom, 

 och det sjörika berglandskapet omkring Mjörn äger icke be- 

 tingelser för slättens flyttfåglar. Något söder om Viskans utflöde 

 sluta dessutom den halländska kustens långa, med kustlinjen 

 parallella ändmoränstråk, och landet förändrar sandkustens 

 karaktär och öfvergår norrut i bergkust. 



Iakttagelser, som ge vid handen, att tofsvipan uppträder 

 under vårflyttningen i stora flockar vid Skene, högt uppe i 

 Viskadalen, ha förut omnämnts. En notis i denna tidskrifts 

 årgång 1915 sid. 89 af Karl Kloo är vidare i detta sammanhang 

 af såpass intresse, att jag tillåter mig att delvis återge den: 



»I Härna socken af Älfsborgs län finnas tre obetydliga 

 små insjöar i Viskans öfre lopp, vid hvilka sångsvanar ofta 

 äro synliga under vintern. Särskildt mot våren bruka de re- 

 gelbundet hålla sig där. 



— — — I februari och mars, om öppet vatten tinnes, 

 bruka svanarna infinna sig mer talrikt. — — — De hålla 

 vanligen till i den minsta af sjöarna, som är så grund, att den 

 om sommaren nästan är fylld af fräken, kalmus och nate med 

 bottenvegetation af dyborre m. m. — — En hel del än- 

 der, mest dykänder, höllo då samtidigt till där. I slutet af 

 mars försvunno både änder och svanar från platsen». 



Sistnämnda förhållande upplyser således om, att äfven än- 

 derna äro flyttbesökare i trakten. 



För tofsvipan och andra vattenälskande fåglar liksom för 

 en slättlandets flyttfågel böra förhållandena påtagligen vara sär- 

 skildt lämpade för spridning ofvannämnda väg till det inre 

 Västergötlands många mossar och sumpmarker och stora slätt- 

 vidder. ^ 



Det bör här ej heller förbigås, att sädgåsen {Anser fabalis, 

 Lath.) har en allmänt bekant rastplats på sin väg norrut i 

 Hornborgasjön. Mindre kändt är kanske, att hon äfven brukar 



^ Egendomligt är, att man ej finner den observationen anförd, att en vatten- 

 väg äfven under en mörk höstnatt mycket väl urskiljes genom sin ljusa reflex 

 och bildar det bästa ledmärke för en flygande varelse äfven på relativt sedt rätt 

 afsevärd höjd öfver marken. 



