FLVTTFAGKLSTUDIER 53 



Vid observationer öfver lärkans vårflyttning har jag kommit 

 att göra några erfarenheter, som bekräfta, hvad andra iaktta- 

 gelser ge vid handen beträffande den väg, fåglarna synas be- 

 gagna för att från kusten uppnä Hornborgasjön och det inre 

 af Västergötland. 



Genom resor neråt Halland under vårflyttningen samt ge- 

 nom meddelanden bl. a. af doktor J. Rodling i Skene rörande 

 vipornas uppträdande har det kunnat konstateras, att den dal, 

 hvari Viskan flyter fram, tidigt på våren besökes af stora floc- 

 kar af flyttande fåglar. 



Jag tror mig ha funnit skäl för det påståendet, att många 

 flyttfåglar följa den breda, sjörika och mycket bördiga Viska- 

 dalen till det inre af Västergötland. 



1 början af mars 1914 samt de första dagarna i april 1915 

 besökte jag denna dalgång. Ån hade genom snösmältningen 

 ställvis starkt öfversvämmat kringliggande ängar. Särskildt 

 närmare kusten funnos stora, sänka, sjöliknande mader. Spridda 

 sällskap af sångsvanar och änder, möjligen äfven andra smärre 

 simfåglar, sågos redan söder om Kinna, och nere mot kus- 

 ten lågo de i flockar på hundraden. Här funnos dessutom 

 svärmar af sothöns, spridda sällskap af doppingar samt flockar 

 af brunänder och vipor. Under besöket i mars 1914 observe- 

 rades dessutom flockar på tusentals lärkor ute på kringlig- 

 gande fält och ängar. 



Vid denna sistnämnda iakttagelse är det jag har anled- 

 ning dröja. 



År 1914 kom sånglärkan till Skara-Stenstorpstrakten den 

 17 februari. Stormig och regnig väderlek hade rådt dagarna 

 förut. Kvällen före den 17 öfvergick emellertid vinden från 

 sydvästlig till nordvästlig. Det blef klart, och på morgonen 

 sken solen. Lärkorna hade kommit under natten. De förde- 

 lade sig omedelbart öfver de ljumma ängarna och hördes 



han håller sig längst kvar i dessa trakter åtminstone. Här har jag sett de sista 

 snösparfvarna, ej vid stränderna, utan ute vid kanten af råkarna, så sent som 

 den 25 mars. 



