46 FAUNA OCH FLORA 



Till inolluskernas biologi. 



I ett litet arbete af R. H. Stamm: Om »Sneglefaunaeii paa 

 Bjulbjerg» meddelas en biologisk iakttagelse, som förtjänar att på- 

 pekas, då den tydligen är mycket förbisedd. 



Under en vistelse på klitteromrädet vid Bulbjerg, c:a 3 mil 

 NNO om Nykjöbing fann Stamm en dag efter ett häftigt regn ett 

 antal Helix ?iemoraIis liggande klumpvis tillsammans och gnagande 

 på hvarandras skal. Äfven fann han individer, som angrepo tomma 

 skal. Arbetet härmed fortsatte de så länge, att skalen voro ytter- 

 ligt tunna och visade fullständig likhet med gamla vittrade sådana. 

 Någon hänsyn togs ej heller till, att det var djur i skalen: de blefvo 

 ändå så illa tilltygade, att underliggande organ kunde i detalj ob- 

 serveras. 



Denna intressanta iakttagelse har förut endast gjorts af Japetus 

 Steenstrup i Naturhistorisk Tidskrift 1838 — 39. Både han och 

 Stamm anse, att djuren bete sig på detta sätt för att erhålla kalk, 

 ty, såsom Stamm säger, »naar man fandt en tilfseldigt henslasngt 

 Limstensblok i Klidterne, kunde man vasre temmelig sikker paa at 

 finde den besat med Snegle, som begnavede den og derved efterlad 

 tydelige hvide Maerker i den vserslaaede Overflade». Anledningen 

 till, att djuren vid Bulbjerg så allmänt angrepo varandra och tomma 

 skal anser han bero på, att kalkgrunden där till större delen är 

 täckt av kvartssand. 



En liknande iakttagelse gjorde jag för flere år sedan pä Helix 

 pomatia i Stockholmstrakten. Det föreföll mig då ej vara så syn- 

 nerligen ovanligt, att flera individ gnagde så hårdt på hvarandras 

 skal, att ett skrapande ljud hördes på flera meters afstånd. Då jag 

 efteråt med lup observerade de bearbetade ställena, var det lätt att 

 se relativt djupa märken i skalen. Detta beteende är tydligen ej 

 att förväxla med det, djuren iakttaga före parningen. De krypa 

 näinligen då runt hvarandra och stryka hvarandras kroppar med 

 mun och könsorgan, och detta fortgår ofta med kortare afbrott i 

 timmar. 



Det är emellertid ej endast landmoUuskerna, som tillgripa den 

 ovannämnda utvägen för att i tider af nöd förskaffa sig erforderlig 

 mängd af kalk. För några år sedan hade jag tillfälle att i ett 

 akvarium dagligen observera hufvudsakligen Physa aciita, Liinnaa 

 stagnalis, Planorbis corneus och Pl. uinhilicaius. De två förstnämnda 

 arterna såg jag aldrig angripa några skal med djur i. Men så snart 

 någon individ dött och ruttnat bort, syntes ofta representanter för 

 alla de tre ofvannämnda slägtena ifrigt bearbeta det tomma skalet 

 och sä småningom så godt som fullständigt äta upp det. 



Planorbisarterna, som inom parentes sagt visade sig ha en 

 ovanlig förmåga att rensa vattnet, voro alltid vid insamlingen tätt 

 bevuxna med en del Chiorophyceer. Det dröjde emellertid aldrig 

 länge (en ä ett par dagar) förrän de ätit hvarandra fullständigt 

 rena. Detta oaktadt det i vattnet fanns öfverflöd af b!, z.. Spirogyra 

 och Elodea. Då de ätit upp hvarandras alger, syntes de ofta fort 



