44 FAUNA OCH FLORA 



Trädlärkor öfvervintrande på Öland. 



Under en promenad i dag i Borgholms omgifning blef jag i 

 tillfälle iakttaga en flock trädlärkor (Lidlula arborea, \^.). Fåglarna, 

 till antalet 6 st., voro ifrigt sysselsatta med att från snön upplocka 

 frön, som af vinden kringspridts från en del öfver snötäcket upp- 

 skjutande fröstänglar af Gerofuui/i, och läto de små lärkorna här- 

 under oupphörligt höra ett tvåtonigt lockljud, som bäst uttryckes 

 med //, //. 



Redan från början iakttog jag, att en af ftlglarna höll sig skild 

 från de öfriga och att han förflyttade sig långsammare än dessa. 

 Efter en stund flög han in under en hagtornsbuske och förblef där 

 stillasittande, oaktadt att jag närmade mig busken. Framkommen 

 fann jag fågeln sittande hopkrupen med slutna ögon och uppresta 

 hjässfjädrar, och gjorde han intet försök att undfly, då jag tog honom. 



I tanke att fågeln lidit af kölden, medtog jag honom hem och 

 satte honom i ett oeldadt rum, men redan efter ^/l' timma var han 

 död. Antagligen var han på ett eller annat sätt sjuk, ty han var 

 mycket mager, men någon yttre skada kunde ej iakttagas. — Ex. 

 insändes till Riksmuseum. 



De öfriga 5 fåglarna syntes friska och lifliga, men tycktes ha 

 svårt att finna lämplig föda. Ännu i skymningen, sedan alla andra 

 småfåglar satt sig till ro, voro trädlärkorna i färd med att söka frön. 



Enär trädlärkan, mig veterligen, ej förut anträffats öfvervin- 

 trande på Öland, har jag ansett fyndet värdt ett omnämnande. 



Borgholm d. lo januari 191 7. Alfred Lindquist. 



Bän delkorsnäbb på Ulföarne. 



Under vistelse på Ulföarne i ångennanländska skärgården sist 

 förflutna sommar såg jag den 23 juli en kull bändelkorsnäbbar, som 

 skalade kottarna å de vid turisthotellet stående granarna, hvilket 

 jag härmed meddelar för den händelse det skulle anses af värde 

 som notis i Fauna och Flora. 



Pålgård den 17 januari 19 17. Axel FriseudaJil. 



Fjällvråk vid Tåkern vintertid. 



Den 28 sistl. december gjorde jag pä skidor en tur ut öfver 

 Tåkern. Så långt man kunde se, var sjön isbelagd och den vida 

 ytan täckt af snö. De sista vakarna fröso troligen icke till förrän 

 vid jultiden, ty ännu så sent som på juldagen syntes en flock på 

 ett tjugotal sångsvanar taga en lov öfver östra stranden för att 

 sedan i ordnad fylking draga mot söder. Dessa fåglar voro väl 

 de sista, som hållit ut mot vintern, och nu syntes allt vara öde 

 därute. Det enda lifstecknet var räfspären, som likt glesa pärlband 

 löpte kors och tvärs öfver vidden. Längst ute kilometerlångt från 

 land fann jag spåret af en småvessla, som med många bukter och 



