I 68 FAUNA OCH FLORA 



samt några lägre djurarter, hufvudsakligen kräftdjur. Då så- 

 lunda den marina faunan i Vänerns bäcken till stor del dog 

 ut, blefvo äfven förhållandena försämrade för många af de 

 hafsfåglar, som förut funnits där, ty den näring, som var för 

 dem nödvändig, började tryta. Äfven de försvunno alltså undan 

 för undan. Men några af dem kunde tillpassa sig till de 

 ändrade förhållandena och äfven under dessa fmna det för lil- 

 vets uppehälle oundgängliga, och till dessa hörde hafstruten 

 och strandskatan, hvilka alltså år efter år återvände till sina 

 gamla häckplatser. Hafstruten kunde i och vid den stora söt- 

 vattenssjön tillfredsställa sin glupskhet på lefvande och döda 

 fiskar, ägg och fågelungar ungefär på samma sätt som vid 

 hafvet. Strandskatan fick ändra diet i så mån, att hon, allt- 

 eftersom vattnet utsötades, och de marina strandmoUuskerna 

 därför dogo ut, måste öfvergå till att äta de sötvattensmol- 

 lusker, som småningom invandrade. Säkerligen var den lilla 

 snäckan Limncea ovata, som äfven uthärdar i så starkt bräckt 

 vatten som t. ex. i södra Öresund, en af de första, som infann 

 sig och troligen därför viktig såsom föda för strandskatan. 

 Denna snäcka är ännu allmän vid Vänerns stränder. 



Emellertid är det tydligt, att dessa båda nämnda fågel- 

 arter trots sina årliga vandringar och flyttningar äro såsom 

 häckfåglar^ lika mycket marina relikter som t. ex. horn- 

 simpan. 



Men frågan kan utvidgas. Äro dessa båda arter de enda, 

 som på detta sätt kvarstå såsom ett slags marina relikter och 

 är Vänern det enda ställe i vårt land, där man kan tala om 

 dylika. Tänker man närmare efter, torde man nog kunna fmna 

 flera liknande fall. Hvad då först Vänern angår, så lefver där 

 ännu en marin måsfågel, nämligen gråtruten, såsom häckfågel, 

 ehuru den ej förekom i denna egenskap vid Hagöskären. Om 

 den gäller då alldeles detsamma som förut sagts om hafs- 

 truten. Men gråtruten häckar äfven på ett annat ställe, som 



^ Det ligger vikt uppå att betona, att det är i egenskap af häckfåglar, 

 som hafstruten ocli grätruten, såsom nedan namnes, skola kunna räknas såsom 

 marina relikter, ty eljest stryka de ju rätt mycket omkring och kunna visa sig 

 äfven i insjöarna. 



