SMÄRRE MEDDELANDEN 



91 



faglarne hunnit inom nätet, och det lyckades honom ofta att få ett 

 stort antal pä en gång. Det högsta var 64. Mänga hade han 

 också skjutit, ända till 114 pä en dag, då det ännu \ar godt om 

 kondorer. Men den tiden är nu förbi. Pä samma gång mä erinras 

 om, att de mänga gamla sägnerna om kondorens farlighet till största 

 delen kunna hänvisas till mytens område. Kondoren är liksom an- 

 dra gamar hufvudsakligen asfågel och ett naturens renhällningshjcjii 

 trots sin storlek och sin kraft. 



Några lapska djurnanin 



antecknade i Karesuando af 

 näget transskriberade till det 

 Wikll'nd; c == ts: c = fsc/i; s 



Älgen: St/rrra. 

 Björnen: Bierdiia. 

 Järfven: Gcefke. 

 Lon : Albas. 

 Vargen: Navdde. 

 Röda Räfven : Rieban. 

 Hvitu Räfven: N^jalla. 

 Hermelinen: Biioida. 

 Bäfvern: ATajanCr). 

 Hai'en : Njoaiiiniel. 

 Lemmeln : Godde-sapixn. 

 Kråkan : Micra-o^arja. 

 Korpen : Gar ja. 

 Skatan : Sk i re. 

 S n ö s p a r f\- e n : Bidiiio . 

 Strömstaren : Gnoikka-cicas. 

 Hussvalan: Beskiih. 

 I.adusvalan : Is-beskttS (r). 

 Backsvalan : Dierfa-bcskus. 

 Göken: Giekka. 

 Fjällugglan: Skiiolffi-. 

 Jordugglan : Igja-loddc. 

 L appu ggl an : Lodde-sorn- Q) . 



hr. Bo Witt-Strö.mer och därefter be- 

 norsklapska skriftspråket af prof. K. B. 

 = scJi; 1^ =-- ;/i,''. 



Jaktfalken: Loddc-falk. 



Kungsörnen: Goaskciii. 



Fjällvräken: Boaiiiiatt. 



Tjädern : Bicccc-loddc. 



Dal ri pa n : Rievsak. 



Fjällripan: Giron. 



Fjällpij^aren: Lajhol. 



Ljungpipan : Spicos. 



Spofven : Gttskastak. 



Beckasinen : Afcekastak. 



Brushanen : Bavgj^v. 



Tranan: »Dawiet, Skosas/s» beror 

 tydligen på missförstånd; davck 

 är Colymbus arcticus; »Sko- 

 sasls» = ? 



Krickan: Suorsso. 



A 1 fäg e 1 n : Ha i^ r a . 



Sjöorren: Njirrggo. 



Skraken: Goalssc. 



Sångsvanen: Njiikra. 



Fjällgåsen: i^uonja. 



Lommen: Gakkiir. 



Gömmer mården ägg till vinterförråd? 



Under ett samtal med skogvaktaren Vesterman, Knutby, med- 

 delade denne, att han upprepade gånger, då han vintertid gått på 

 mårdspår, funnit att mården gräft upp tjäderägg och förtärt dem. 

 Äfven då det varit djup snö har mården haft känning af äggen och 

 gräft upp dem. Förste Hofjägmästaren E. von Eckermann har äfven- 

 ledes omtalat, att han gjort samma iakttagelser under mårdjakt pä 

 sparsnö. Det synes alltså sannolikt, att det är en vana hos mår- 



