I HVILKEN UTSTRÄCKNING FÖRTÄRA OCH SPRIDA ETC. 1 17 



om våra nordiska arters födoämnen ännu mycket bristfällig. 

 Det vore därför synnerligen önskvärdt, att hrr jägare och kon- 

 servatorer ville tillvarataga muskelmagen i de fåglar, de komma 

 öfver, och tillsända mig för undersökning. Magarna (med 

 eller utan vidhängande tarmar) konserveras lämpligen i svag 

 formalinlösning och försändas insvepta i papper, så att de ej 

 torka. Magar, som under kortare tid fått torka utan använd- 

 ning af konserveringsmedel, äro vanligen också användbara. 

 Naturligtvis böra de tydligt märkas och förses med etiketter, 

 så att förväxling ej kan äga rum. 



Jag skall här redogöra för maginnehållet i några smärre 

 vadare och vidare referera en del liknande undersökningar af 

 andra författare för att sedan på grundvalen af detta material 

 söka lämna ett svar på den fråga, som utgör titel på denna 

 uppsats. Af utrymmesskäl användas i regel endast svenska 

 fågelnamn. Jag vill därför nämna, att jag vid valet af dessa 

 följt Lönnbergs »Sveriges ryggradsdjur, II Fåglarna», Stock- 

 holm 1915. 



Kustpipare, skjuten på en åker i närheten af Uddevalla 20. 

 9. ig 1 6. Magsäcken var tullproppad med rester af jordlöpare, 

 knappare och vitlar och innehöll därjämte 5 rätt stora insektlarver, 

 oftast fint fördelade »växttågor» i sparsam mängd, bitar af en gräs- 

 vippa och ett grönt gräsblad, två mossbitar {jfioigen/iannia och 

 lortula), 7 kantiga gruskorn (3,5 — 4 mm), åtta i — 2 mm stora 

 och enst. helt fina sandkorn samt 



Pilört (Polygo/ium Persicaria): 2 oskadade nötter, 

 Refranunkel (Ranimadus repens): 2 skadade nötter, på hvilka 

 fraktväggen höll på att afnötas. 



Bergsyra (Riimex acetosella) : 3 oskadade nötter, 

 Akerspergel (Speri^nla arvefisis): 3 oskadade frön, 

 Viola sp. (sannolikt åkerviol): 2 oskadade frön. 

 De synnerligen välfyllda tarmarna innehöUo amorfa massor och 

 inlagrade i dessa finkrossade skalbaggsrester i rätt sparsam mängd 

 jämte enst. helt fina sandkorn. 



En kustpipare, erhållen vid Kristiania i september t 881, hade 

 enligt CoLLETT (4 p. 241) förtärt insekter, en tallrikssnäcka och 

 enst. bärstenar af Potanwgeton. På häckplatserna skall den i likhet 

 med ljungpiparen äfven hålla till godo med bär af Ewpctrum och 

 Vacehiium. 



Maginnehållet i den af mig undersökta kustpiparen stämmer 

 noga öfverens med hvad Naumann (Bd. VIII p. 27) funnit vara 

 fallet hos ljungpipare, som skjutas på åkerfält i Tyskland. I dylika 



