I I 8 FAUNA OCH FLORA 



fåglar träffas nämligen ej sällan växt- och rottågor samt frön af 

 trampgräs, tandknafvel och andra åkerogräs. Alla dessa i ringa 

 mängd förekommande växtdelar ha nog endast tillfälligtvis hamnat 

 i fåglarnas mage. 



Beträffande Charadrius apricaritis äro följande iakttagelser af 

 vikt för var undersökning. Af 19 ljungpipare, som tillsändes Rörig 

 (15 p. 57, 16 p. 118) för undersökning, hade 11 sand- och grus- 

 korn, 2 gröna växtdelar och ett exemplar (23. 10. 1898) »Roggen- 

 körner und Raupenhäute» i muskelmagen. Rey (13 p. 294, 14 p. 

 389) fann i en ljungpipare ett frö af Lychnis och ett ?S. Polygonum, 

 i en annan växttågor samt »15 Samen und einige andere kleine 

 Samenkörner». På de isländska hedarna uppsöka ljungpiparna om 

 hösten äfven bär af Empetrum och Vaainiiem (5 p. 22, 6 p. 288), 

 och Naumann (1. c. p. 27) uppgifver, att de pä häckplatserna för- 

 tära blåbär, tranbär och kråkbär. 



Fjällpipare, skjuten vid Lappberg i Lule lappmark midsom- 

 martiden 1915 af doktor P. Rosenius. Muskelmagen innehöll talr. 

 rester af 3 — 4 mm långa skalbaggar, 7 ungefär en cm långa in- 

 sektlarver samt 



Ripbär (Arctostaphylos alpina): 9 ej eller endast obetydligt 

 afslipade bärstenar, 



Kråkbär (Empetrum /ligntm): 3 hela stenbär; 221 bärstenar, af 

 hvilka endast helt få voro nötta och slitna; en ^-blomma. 



I profvet funnos endast tvenne gruskorn (3,5 — 4,5 mm) och 

 ett sandkorn (i mm). 



Samma slags bär har äfven doktor Ludv. Munsterhjelm funnit 

 i magen hos lappländska fjällpipare. Jag skall därför i detta 

 sammanhang lämna ett utdrag ur ett bref, där denne forskare 

 redogör för sina intressanta iakttagelser öfver vadarnas födoämnen 

 i vår nordligaste lappmark. 



»I regel ankomma ju de flesta lapska vadare till sina sommar- 

 lokaler, medan ännu temperaturen är ganska låg, hvarför insekt- 

 lifvet också är minimalt. Under denna tid tyckes hufvud7iäringe?i 

 för de allra flesta vadare (kanske alla!) utgöras af kråkbär, men 

 äfven senare på våren samt om sommaren har jag funnit diverse 

 bär i ventrikeln och tarmarna hos vadare. Jag vill här uppräkna 

 de vadare, hos hvilka jag funnit div. bärsorter. 



Empetrum nigrum (om våren): tofsvipa, ljungpipare, fjäll|)ipare, 

 enkelbeckasin, gluttsnäppa, grönbena, brushane, små- och storspof. 



Arctostaphylos alpina: fjällpipare (5 exemplar undersökta 11.6. 

 191 i), ljungpipare (ett fiertal expl. unders, i augusti 191 1). 



Lingon (l^accinium vitis idcva) (om höstsommaren): ljungpipare, 

 svartsnäppa, grönbena, gluttsnäppa, små- och storspof. 



Odon (V. uliginosuvi) : ljungpipare, småspof. 



Hjortron (Rubus chamcemorus) : ljungpipare, gluttsnäppa, mo- 

 snäppa, små- och storspof. 



Jag är af den åsikten, att bär (resp. frö-) -dieten hos de 

 allra flesta vadare — åtminstone i Lappland — utgör en ganska 

 väsentlig del af födan. Men äfven i varmare klimat tyckes isynner- 

 het Empetrum nigrian ätas af en del vadare. Sålunda fann jag ]>å 



