l6o FAUNA OCH FLORA 



de visade oss den ringaste uppmärksamhet, hvilken vi så myc- 

 ket mer ägnade dem. Det är nog sällsynt att på så nära håll få se 

 dessa skygga fåglar i deras hvardagslag. Några stodo med in- 

 dragna halsar i sin karakteristiska halfraka ställning, synbarligen 

 mätta och belåtna med sin värld, andra med hufvudet spejande 

 böjdt mot vattenytan, färdiga att med ett blixtsnabbt hugg öfver- 

 raska någon ovarsam fisk, alla på så djupt vatten, att det räckte 

 dem en bra bit ofvan tarsleden. En och annan lyfte och drog 

 med tung flykt bort mot den aflägsna bokskogen. Ute i vatt- 

 net syntes en liten grön plätt, öfver hvilken svärmade ett moln 

 af skrattmåsar, som tydligen där hade sina häckplatser. Här 

 och hvar under vägen lyfte enstaka par rapphöns skrämda af 

 den framilande ånghästen. I en liten sjö i Mecklenburg för- 

 vånade det mig att få se ej få viggar parvis fördelade. Ha- 

 narna voro gamla i full praktdräkt, hvilket ju tydde på att de 

 därstädes häckade. På ett par ställen i detta land syntes en- 

 staka storkar, hvilka, gravitetiskt stegande fram öfver ängarna 

 i sina svarthvita dräkter, gjorde sig präktigt mot den gröna 

 och blomsterbrokiga gräsmattan. Då och då såg man en hare 

 hoppa upp och gno in i ett klöfverfält samt fram mot aftonen små 

 flockar rådjur växla ut ur de närliggande skogsdungarna. Endast 

 en gång syntes en skock råkor, hvilka jag väntat mig få se tal- 

 rika, samt blott sparsamt några exemplar af vår vanliga kråka. 

 Under min vistelse i Hamburg använde jag naturligtvis 

 masta tiden i Hagenbecks världsberömda djurgård vid Stellin- 

 gen. Det gör alltid på mig ett beklämmande intryck, då jag 

 ser de högre däggdjuren i en zoologisk trädgård, huru väl det 

 än är ordnadt för dem. Då de ej behöfva kämpa för sin till- 

 varo, blifva de förr eller senare mer eller mindre degenererade. 

 De hafva ej som människan förstånd att genom kroppsrörel- 

 ser motarbeta verkningarna af ett lif i dåsig maklighet, och 

 ej synes deras ägare hafva tillräckl gt beaktat denna sak. Det 

 verkar parodiskt att se antiloper och gazeller på stela rachi- 

 tiska ben stulta omkring inom sin inhägnad och tänka på hvad 

 man hört berättas om deras vighet och snabbhet i sin frihet. 

 En daglig motion framför chambriéren skulle snart nog sätta 



