FRÄN EX RESA TILL WIESCADKN l6l 



dem i god form igen. Fåglarna reda sig i allmänhet bättre, i 

 synnerhet simfåglarna, som i de stora dammarna föra ett mera 

 naturenligt lif. Det var en praktfull anblick att se de långa ra- 

 derna af hundratals papegojor från de ståtliga araerna och 

 kakaduorna, till de små sällskapspapegojorna i alla möjliga fär- 

 ger, hvilka dels i burar, dels med kedjor om fötterna öppet 

 voro placerade i träden i en allé. Det kanske mest intressanta 

 tyckte jag dock vara de antagligen i cement eller sten gjorda 

 afbildningarna af åtskilliga af våra kolossala förhistoriska ödlor, 

 som voro placerade i en af parkens afdelningar, och med sina 

 enorma proportioner och skräckinjagande utseende gåfvo an- 

 ledning till många lärorika betraktelser. 



Från Hamburg fortsatte jag med dagtåg till Wiesbaden. 

 Först efter passerandet af en god del af Liineburger heden vi- 

 sade sig den första svarta kråkan, hvilken jag nu för första 

 gången fick se lefvande. Ännu syntes en och annan grå, men 

 inom kort voro de försvunna, och ju längre söderut man kom 

 desto talrikare blefvo de svarta. De sågos nu tidt och ofta. 

 I Wiesbadens omgifningar var den allmän, och hade jag där 

 tillfälle att tämligen noga studera henne. I allt — läte och 

 lefnadssätt, vaksamhet och öfriga prof på intelligens — syntes 

 hon vara fullt lika sin grårockade frände. Äfven på afstånd 

 skiljer på flykten det vana ögat henne från råkan. Vingarna 

 äro breda och vingslagen trögare. Ej så lätt är det däremot 

 att skilja de yngre fåglarna på marken, ja till och med då 

 man har dem i handen. Det har åtminstone ibland vållat mig 

 bryderi att vid första anblicken säga, hvilken jag har framför 

 mig. 



Jag anlände till Wiesbaden på kvällen, och tidigdags mor- 

 gonen därpå väcktes jag af en koltrast, som, antagligen äg- 

 nande sin någonstans i hotellets närhet på sin andra kull 

 rufvande maka den första morgonhyllningen, lät sina klara 

 flöjttoner ljuda från balkongen utanför mitt fönster. Han fort- 

 satte punktligt vid samma tid hvarje morgon en vecka bortåt, 

 dels från samma plats, dels från den närliggande takkransen, 

 men snart fick han väl börja deltaga i hushållsbestyren och 



Fauna och Flora 1917. Höft. 4. 1 I 



