FRÅN EN RESA TILL WIESBADEN 163 



gamla slottsruin oupphörligen lät höra sitt enformiga kipp- 

 kjapp, kipp-kjapp. Grönsångaren och bastardnåiktergalen voro 

 också allmänna i stadens omgifningar, däremot hvarken hörde 

 eller såg jag någon löfsångare. En ny bekantskap var för 

 mig den svarta rödstjärten, af hvilken ett par hade bo i ofvan- 

 nämnda slottsruin — där för öfrigt äfven ett par af vår van- 

 liga var bosatt — samt en synnerligen svart gammal hane 

 sågs vid Nerobergs restaurant. Tyvärr fick jag ej höra någon 

 sjunga. Flere gånger tog jag tidigt om morgonen spårvagnen 

 till Sonnenberg, hvarest såväl den gamla ruinen som den 

 leende nejden utöfvade stark dragningskraft genom den stilla 

 ro de erbjödo uttröttade nerver. 



Då jag en härlig dag härifrån begaf mig på promenad 

 utmed kanten af en buskbevuxen ravin, fick jag i ett råg- 

 fält invid gångstigen höra en för mig ny fågelsång. Klara, 

 starka toner omväxlade med mjuka melodiösa, ibland på- 

 minnande om trädgårdssångarens och svarthättans sång, 

 men ibland fast sällan uppblandade med några sträfva, 

 om säfsångarens påminnande ljud. Jag fick ej se fågeln, som 

 aldrig visade sig utom den höga säden, men, efter hvad jag 

 med sannolikhet förmodar, hade jag framför mig en Acroce- 

 phaliis paliistris. En annan ny bekantskap var girlitsen, som 

 var allmän såväl i planteringarna vid stadens villor som vid 

 Sonnenberg och i Biebrichs slottsparks höga plataner och 

 andra löfträd. De vackra brokiga hanarna läto från någon 

 trädtopp höra sin mera egendomliga än vackra sång karak- 

 teristisk af en del surrande ljud, blandade med några fåtaliga 

 klarare toner. Var deras sång ej vidare vacker, så var där- 

 emot den sydliga näktergalens — Liisclnia vera ■ — så mycket 

 härligare. Trots den sena tiden, början af juni, sjöngo dock 

 i de täta buskarna i Biebricks park tvenne hanar flitigt. I 

 synnerhet den ene var en utmärkt sångare. Oförgätligt var 

 att höra dessa djupa, melodiösa och klingande strofer, ganska 

 olika vår näktergals mera hurtiga och accelererade slag, och 

 ej förekommo så många af dennes skärrande och smackande 

 biljud. En enda Motacilla boarula — en gammal vacker hane 



