104 KAUXA OCH FLORA 



— såg jag en dag trippa på taket till en i parkens närhet 

 konstgjord ruin. Tvenne tofslärkor sågos en dag springa på 

 trottoaren i stadens utkant. Om jag undantager törnskatan, 

 som jag såg vid Sonnenberg, observerades endast få af våra 

 vanliga parkfåglar. Således förvånades jag öfver den relativa 

 bristen på bofmkar och gulsparfvar, flugsnappare, trädgårds- 

 sångare och svarthättor, af hvilka jag endast någon gång såg 

 eller hörde en och annan, och som sagdt observerades ingen 

 enda löfsångare. Vid Rhen såg jag en dag en stor örnlik- 

 nande fågel lågt flyga öfver vattnet, hvilken antagligen var en 

 häger, då ju dessa fåglar med sin indragna hals under flyk- 

 ten på afstånd mycket påminna om en örn. En del fisktärnor 

 sysslade med sitt fiske, för öfrigt var det fågeltomt på det 

 grumliga vattnet. 



I motsats till i Norden, där försommaren 1911 var syn- 

 nerliger kall och regnig, rådde i denna del af Tyskland en 

 intensiv hetta denna tid. Temperaturen sjönk under en vec- 

 kas tid ej någon natt under + 30° C. och detta blef i läng- 

 den olidligt. Jag afbröt därför min sejour tidigare än ämnadt 

 var och återvände till Sverige strax före midsommar, där nu 

 ändtligen sommaren började på allvar. De vackra midsom- 

 mardagarna tillbragte jag i Hälsingborg och företog nästan 

 dagligen segelturer i Sundet och utefter norra Sjasllands leende 

 kust. Näktergalarna hade i dessa trakter nästan öfverallt 

 slutat med sin sång, men koltrastarna sjöngo öfverallt i Dan- 

 marks leende lunder trots den sena tiden. Antagligen hade 

 det kalla och ruskiga vädret menligt inverkat på deras första 

 kull. I Pålsjö bokskog strax invid Hälsingborg uppträdde en 

 talltrast, som lärt sig af de därstädes talrikt förekommande 

 näktergalarna att förvillande likt härma deras sång såväl i kraft 

 som raskt tempo. 



