ÄLDRE LANDSKAPS- OCH SOCKENBESKRIFNINGAR 1 39 



skottpenningar, minskades antalet vargar betydligt. För hvarje 

 på kyrkvallen uppvisadt vargskinn betalades 5 R:dlr. Sp. och 

 för hvarje dödad vargunge gaf man 1 R:dlr. En fattig dräng 

 fick därigenom en gång 1 R:dlr. för lika många vargungar och 

 en annan lyckades en gång med yxa hugga en stor varg i 

 liufvudet, medan djuret låg och sof, och förtjänade därigenom 

 5 R:dlr. Af andra rofdjur nämnas räf, mård, utter, iller, gräf- 

 ling, hermelin och småvessla. Hare och ekorre tycks ha före- 

 kommit i mängd, likaså någon gång x Hjortar och Rådjur, hvilka 

 dock för bondens åkrar blifwa såsom skadedjur ansedde>. 

 Bland däggdjuren omtalas äfven fladdermössen. 



Fågellifvet synes särskildt intresserat författaren, ty här 

 lämnas en hel del uppgifter. Man får således veta att kleran 

 (= sångtrasten), »som ganska mycket i drillar och wariatio- 

 ner liknar näktergalen», sjunger både morgon och kväll. 

 »Steglitsen och Grönsiskan samt Talltrasten och Wattenstaren 

 ( - strömstaren) upphöja öfwerallt sina röster». Att Öller 

 träffat lärka, gök, hackspett och »en myckenhet Gyllenramar» 

 (= gröngölingar) är ju helt naturligt. Härfågeln beskrifves 

 ganska utförligt och synes den tiden ingalunda varit så säll- 

 synt i Blekinge som nu. Af kråkfåglar omnämnas korp, kråka 

 och skata. Att fågelfaunan i Blekinge i slutet på HOO-talet 

 var en helt annan och mycket rikare än i våra dagar, märker 

 man bäst, när Öller talar om roffåglarna. I skogarna funnos 

 den tiden »den majestätiske Örnen, den i luften simmande 

 Gladan» för att ej tala om ormvråk och »större och mindre 

 Hökar. Ufwen, Ugglan och Stenugglan höres mest mot owä- 

 der i dessa bergiga trackter. Den förstnämnde genom sitt 

 huttrande och hylande tro ofta de enfaldige wara Gasten; 

 och Ugglan med sina olika läten tros lika enfaldigt förespå, 

 än Lik i Huset, än Eld». Författaren fmner slutligen tjäder, 

 orre, änder, beckasiner och skogsdufvor i öfverflöd, men mera 

 sällan häger, stork, svan och vildgäss. 



Af reptiler nämnas huggormen, som dock sällan gjorde 

 någon skada, och ringhalsen (= snoken), hvilken betraktades 

 som husdjur och matades med mjölk i ladugården. Man får 



