140 



FAUNA OCH FLORA 



också veta, hvarför allmogen ansåg snoken så nyttig och på 

 allt sätt skyddade den. : De fördrifwa Grodor eller Paddor, 

 hwilka i Fähusen äro så mycket farligare, som de wärkeligen 

 blodsuga Kreaturen i fötterna, hwaraf de blodtömde, småningom 

 blifwa alldeles utmärglade, ja, borttwina och dö, utan att den, 

 som ej gifwit ackt på orsaken härtill, kan begripa densamma». 

 Ett fåtal evertebrater omtalas, getingar, myror och ollon- 

 borrar, de sistnämnda enligt Öller tämligen sällsynta. 



Tillägg till min uppsats Flyttfågelstudier* 

 i föregående häfte. 



Af 

 Rudolf Söderberg. 



edan min föregående uppsats tryckts, ha en 

 del data och andra uppgifter erhållits, som 

 väsentligt komplettera uppsatsens framställ- 

 ning af ankomsttider och flyttningar, hvarför 

 detta tillägg här meddelas. 



Med afseende på Viskadalen som flytt- 

 ningsväg för simfåglar och vadare ha följande uppgifter läm- 

 nats (af Y. Laurell i bref): 



»Viskadalen är säkerligen en flyttningsväg, ty höst och 

 vår ankomma skaror af svanar, gäss och änder denna väg. 

 Om våren synas de anlända söderifrån utefter dalgången upp 

 till Borås och fortsätta öfver Öresjön, vid hvilken jag bor. 

 Härifrån styra de färden ej öfver slätten utan österut utmed 

 Viskans öfre lopp. Detta har jag iakttagit flerfaldiga gånger. 

 I Öresjön häcka hvarken sothöns, doppingar eller brunänder 

 men finnas där på genomresa om våren i ganska stor mängd. 

 Sångsvanerna synas äfven, förra hösten ända framåt jultiden. 

 I höstas hörde jag många kvällar flyttfåglarnas stämmor från 

 rymden, däribland äfven vadares. Vid kusten af Halland är 



