24 FAUNA OCH FLORA 



tid i regel smälte bort och marken blef bar och svart, fram- 

 trädde deras ljusa färgteckning klart mot denna. Fåglarna 

 voro emellertid då ganska skygga. I sällskap med snösparf- 

 varna, när rikliga snöfall inträffade i november eller december, 

 kommo vanligen också berglärkor. Bofinkar och ibland äfven 

 en och annan brokig bergfmk uppehöllo sig tillsamman med 

 gråsparfvar på afstjälpningsställena. 



Om bergfinkarna, hvilka som kändt i oerhörda skaror un- 

 der förra vintern besökte bokskogarna i Skåne, och hvilkas 

 uppträdande blef mycket uppmärksammadt, vill jag lämna några 

 korta meddelanden. Då jag den 9 februari besökte den till 

 Hälsingborgs stad hörande Pålsjö skog, observerade jag en 

 stor mängd bergfinkar och bofinkar, hvilka uppehöllo sig på 

 marken under bokarna. Bland bofinkarna funnos många honor. 

 Den 23 febr. gjorde jag ett nytt besök i skogen och märkte 

 då, att bergfinkarnas antal hade växt otroligt. Hvart man gick, 

 såg man marken och bokstammarna hvitfläckade af deras ex- 

 krementer. Stora täta skaror flögo af och an öfver skogen 

 och slogo ned i trädkronorna. De höllo sig därunder ganska 

 tysta. Flockarna bestodo endast af bergfinkar. Emellanåt flögo 

 de ned på marken, där det blef ett rörligt lif. När fåglarna 

 hoppade och fladdrade, liknade de, sedda från ett afstånd, torra 

 boklöf, som yra omkring, när en vindil sätter dem i rörelse. 

 Då och då susade en flock fåglar in i en grandunge, där de, 

 efter hvad jag kunde se, sutto stilla och putsade fjädrarna. 

 Bofinkar funnos äfven till ganska stort antal, men i jämförelse 

 med de andra en försvinnande liten del. På marken voro ar- 

 terna blandade om hvarandra, men då flockarna satte sig i 

 rörelse och flögo fram öfver skogen, syntes det mig, som om 

 bofinkarna stannade kvar. De senare läto ofta höra sitt skarpa 

 »fink». Denna dag såg jag flera stora skaror bergfinkar flyga 

 öfver staden i sydlig riktning. Den 29 febr. var det mildt väder 

 med snöslask. Vårkänning låg i luften. Talgoxarna kvittrade 

 oupphörligt sitt tititu, tititu, omväxlande med ti, tu, ti, tu i 

 olika variationer. Blåmesarnas glada sprudlande vårkvitter 

 och nötväckornas ljudeliga hujt, hujt, hujt hördes från träd- 



