SMA ANTECKNINGAR FRÄN EN BARLASTPLATS VID HÄLSINGBORG 23 



hämplingar (Linota flavirostris) kommo somliga vintrar i skaror 

 på hundratals fåglar. Det är nöjsamt att betrakta en flock, 

 där den under ideligt kif klänger omkring bland Sisymbrium, 

 hvars frön fågeln alltid uppsöker. Under snöiga kalla vintrar 

 är fågeln ej rädd, och man kan då komma den helt nära. Vi 

 pojkar kunde med lätthet fånga den på så sätt, att vi bredde 

 ut ett stycke sillnät om ett par kvm. storlek över de nära 

 alnshöga Sisymbriumbestånden. De tre sidorna av nätet tyngde 

 vi ned till marken med stenar eller snö och läto den fjärde 

 vara öppen, så att fåglarna kunde komma in under nätet den 

 vägen. Sedan drefvo vi fåglarna sakta bort till det ställe, där 

 nätet låg. Någon rädsla för nätet visade de ej, utan hoppade 

 orädda in under det. När flera stycken hade hoppat in, 

 sprungo vi hastigt fram mot öppningen, och då flögo fåglarna 

 mot nätet och trasslade in sig i maskorna. Artens samman- 

 hållningston påminner om den vanliga hämplingens och grå- 

 siskans, men är ej så stark eller klar som dessas. Locktonen, 

 som fågeln låter höra under flykten och äfven då den söker 

 föda, har ett karakteristiskt läte, hvarpå den öfvade iakttagaren 

 lätt igenkänner honom. Med glädje har jag alltid hälsat den 

 lilla nordiska hämplingens ankomst till våra bygder. De flesta 

 vintrar har jag sett honom här, men numera träffar man ho- 

 nom ej i sådana flockar som förr. Vanliga hämplingen (Linota 

 cannabina) finnes också om vintrarna här och lever liksom 

 den förra i synnerhet af Sisymbriumfrön. Båda arterna äro i 

 vinterdräkt ganska lika. Den vanliga hämplingens läten äro 

 som bekant klara, melodiska och omväxlande. En fågel, som 

 jag under senaste vintrarna förgäfves eftersökt, är snösparfven. 

 Förr kunde jag få se ansenliga flockar af denna härliga fågel 

 på barlastplatsen. Ingen småfågel har mera tilltalat mig än 

 denna. Att få betrakta en flock snösparfvar, där de i sina 

 behagliga dräkter röra sig på marken, se dem alla fladdra fram 

 öfver marken, då de osökt erinra om stora präktiga fjärilar, 

 samt höra deras mjuka drillande toner gör fågelvännen glad 

 och uppryckt till sinnes. Det hände ibland, att några av dem 

 stannade kvar till fram i mars månad, och då snön vid denna 



