NÅGRA ORD OM CENRAL-AFRIKAS FÄGELFAUNA 5 



landet. Detta är t. ex. fallet med sporrvipan, Hoplopterus spi- 

 nosus, som har sitt namn af en hvass sporre på vingknogen. 

 En grässteppens och »bushens» fågel är äfven den svartmagade 

 trappen, Otis melanogaster. Den mäktiga marabustorken till- 

 hör också Afrikas slättland, hvarest den lifnär sig af 

 hvarjehanda smärre djur, men med förkärlek gör gamarne 

 sällskap vid deras asmåltider. Liksom dessa sväfvar den också 

 på ofantlig höjd för att spana efter dylikt byte, rester af lejo- 

 nens rof m. m. dyl. Egendomligt nog var dock denna fågelart en- 

 ligt Reichenow förut ej känd från de stora sjöarnes område. 

 Den bruna asfågeln (Neophron monachiis) och en gråbrun gam, 

 Pseiidogyps africaniis, som sällskapa med marabustorken, höra 

 också till denna kategori af vida öfver afrikanska kontinenten 

 spridda fåglar. Detsamma gäller äfven om flera andra rof- 

 fåglar t. ex. den prydliga tofsörnen (Lophaetus occipitatis) ; den 

 rödnäbbade svarta gycklarörnen (Helotarsiis) med kort rödbrun 

 stjärt, som gör den lätt igenkännlig äfven högt uppe i luften; 

 den vackra skrikhafsörnen (Haliaetas vocifer) med hvitt huf- 

 vud, framkropp och stjärt, grönsvarta ringar och bakrygg samt 

 rödbruna »byxor» (ungfågeln till en början svart, sedan brokig 

 med hvitt); den lilla eleganta med gladorna besläktade Elanus 

 cceruleus ofvan gråblå, under hvit; den gulnäbbade egyptiska 

 gladan; den askgrå, undertill tvärbandade Kaupifalco mono- 

 grammiciis, hvars artnamn väl kommer af ett svart längsstreck på 

 den hvita strupen, o. s. v. En annan fågelgrupp med några 

 vidt utbredda representanter är dufvornas. En dylik är t. ex. 

 den lilla, ofvan gråbruna, under hvita tamburindufvan ^Tympa- 

 tiistria), några turturdufvor o. s. v. 



Gökarne äro också ett kringstrykande följe, ofta med vid- 

 sträckt utbredning. Öfver större delen af Afrika träffas t. ex. 

 de svart och hvita skatgökarne, Clamator cafer och jacobinus 

 (den förstnämnda med svartstrimmighals),C«67////5/)o//oc^/)Aa/«s, 

 solitariiis och gularis, som äro ganska lika vår gök, samt den 

 svarta C. clamosiis, vidare den glänsande bronsgröna, under 

 hvita Chrysococcyx cupreus samt sist och finast den ofvan 

 glittrande gröna, undertill gula smaragdgöken, Metallococcyx 



