FAUNA OCH FLORA 



ligen från trakterna kring Albert Edvardsjön och lämna oss 

 alltså en ganska god inblick i fågellifvets sammansättning där- 

 städes. Detta är desto påtagligare, som de olika platserna, 

 hvarest det hufvudsakliga samlandet ägt rum, omfatta alla de 

 ofvan nämnda landskapstyperna. Vid Rutshurufloden söder 

 om Albert Edvardsjön finnes både öppet land och skog på 

 bergen. Vid Kabaré nära samma sjö är landet delvis täckt 

 af »bush». Vid Kasindi vid sjöns norra strand har man stepp- 

 land med smärre akasieskogar och slutligen omkring Beni^ 

 ungefär 60 km. norr om sjön har man den stora Kongotir- 

 skogen. 



Den framstående tyske ornithologen Professor Reichenow 

 har i ett arbete om fåglarne i det centralafrikanska sjödistriktet 

 uppräknat omkring 750 där funna arter. Det är allså ungefär 

 en fjärdedel häraf, som kapten Arrhenius lyckats samla, men 

 några af de af honom funna äro nya för området. Såsom 

 sportsman har han gifvetvis i främsta rummet mestadels ägnat 

 sin uppmärksamhet åt de större fåglarne och åt dem, som ha 

 ett mera tilldragande yttre, men just bland dessa har han 

 också lyckats erhålla flera, som förut ej träffats där. I stort 

 sedt kunna vi dock säga, att denna samling är representativ 

 för detta områdes fågelfauna. 



Om vi indela fåglarne i geografiska grupper, kunna vi först 

 nämna flyttfåglarne. Omkring ett 50-tal dylika äro kända därifrån 

 och af dessa finnas 14 i denna samling. Bland dessa finna vi flera 

 gamla bekanta såsom större strandpipare, brushane, och spof- 

 snäppa (Tringa subarquata), ladusvala och buskskvätta. Andra 

 flyttfåglar ha ett något sydligare eller ostligare hem än dessa 

 såsom t. ex. engelsk tärna (Gelochelidon nilotica), hvitvingad 

 tärna, en asiatisk strandpipare (^Oc/z//zorfrow«5ös/rt^/<7«s', damm- 

 snäppan (Totaniis stagnatilis), styltlöparen (Himantopiis), stepp- 

 höken, den vanliga samt den gröna persiska biätaren o. s. v. 



^ Denna plats är bekant i zoologiens historia, emedan det var här, som 

 löjtnant Karl Eriksson skaffade de första exemplaren af okapi åt sir Harry 

 JoHNsroN, som sedan skickade hem dem till Biitish Museum och fick äran af 

 upptäckten. 



