2o6 FAUNA OCH FLORA 



det sedan dröjer ett par dagar mellan hvarje ägg, kan ju olik- 

 heten bli rätt betydlig. Naturligtvis är det de minsta, som råka 

 ut för sina större syskons glupskhet. 



Fjällvråkarna byggde hälst sitt bo i någon brant klippvägg. 

 Men rätt ofta hände det, att de också lade det på en afsats i 

 någon kanjon. Så hade de 1915 haft sina bon både i Abisko- 

 jokks och Pallimjokks lodräta skifferväggar. I en brant på 

 sydsidan af Pesisvare fann jag den ^^/t 1916 ett fjällvråkbo, 

 där den ena ungen ätit upp den andra. Det låg på ett klipp- 

 utsprång och var otillgängligt. Den ^^/t 1916 fann jag i fjället 

 Aurivara vid Rensjön ett bo med två rätt stora ungar, som 

 vid mitt besök fräste och klöstes ilsket. De voro ungefär två 

 veckor gamla. 



Nyctea scandiaca L. 



Fjällugglan förekom sparsamt. Den är liksom fjällvråken 

 beroende af lemmeltiilgången. Den iakttogs på Vassitjåkko och 

 Snuoratjåkko, på det senare stället af en lapp, som berättade 

 mig, att han såg fem stycken där i slutet af juni 1917. 



Tetrao iirogallus L. 



Tjädern var ej sällsynt på norra sidan Torne träsk. Här 

 kunde man ej gå någon längre sträcka i björkskogen utan att 

 stöta upp tjäder. Den '^/t 1916 fann jag en kull ungar mellan 

 Jebrenjokk och Pesisjokk. De voro redan flygfärdiga. 



Lagopus lagopiis L. 



Dalripan förekom tämligen allmänt i björkskogen. Som- 

 maren 1917 tycktes den i allmänhet kläcka sina ägg i förra 

 hälften af juli månad. Dess föda tycktes i allmänhet utgöras 

 af grönfoder: ormbunksblad, Rumexblad, knoppar o. dyl. Rip- 

 förekomsten är mycket växlande olika år. Den är i hög grad 

 beroende af väderleken under häckningstiden. Ripan börjar ej 

 rufva förrän alla äggen äro lagda. Kommer då stark frost 

 under värpningstiden, kan hela kullen bli tillspillogifven. 



