BIDRAG TILI. KÄNNEDOMEN OM TORNE LAPPMARKS FAGEI-KALNA 207 



Lagopus miitiis Montin. 

 Fjällripan förekom sparsamt på alla fjäll. Bon iakttogos 

 på Nuolja och Ortovare, Riptupparna slogo sig ofta tillsam- 

 mans, medan honorna rufvade, hvarför man då och då vid 

 vandringarna på fjällen stötte upp några tuppar i sällskap. 



Aegialitis hiaticula L. 



Större strandpiparen förekom såväl vid sjöstränderna som 

 uppe på fjällen. Särskildt tycktes han föredraga fjällhedar, där 

 uttorkade flodbäddar funnos, eller i allmänhet steniga marker. 

 Vid småsjöarna och bäckarna, där Jebrenjokks djupa floddal 

 öfvergår i fjällheden, förekom han talrikt 1916. Då jag i midten 

 af juli 1917 besökte samma trakter, var marken ännu till stor 

 del täckt af ett tjockt snötäcke, och på ett par af sjöarna hade 

 isen ännu ej gått upp. Följaktligen syntes inga strandpipare. 



Men längre in, bortåt sjön Karsajaure nära norska gränsen, 

 syntes en och annan vid de talrika bäckarna. Dessutom var 

 den 1916 talrik på fjällhedarna nedanför Tjuonajaure. 



Eiidromias morinellus L. 

 Fjällpiparen förekom ytterst sparsamt. Den iakttogs som- 

 maren 1916 i närheten af Kopparåsen och 1917 på Nuolja. 



Charadriiis apricarius L. 

 Ljungpiparen var däremot ganska allmän. Den höll till 

 på alla fjällhedar och lät alltid höra sin entoniga hvissling, så 

 snart en människa visade sig i närheten af dess häckplatser. 

 Ljungpiparen tyckes på senare åren ha tilltagit i antal. Gyl- 

 DENSTOLPE observcradc den endast vid två tillfällen under sina 

 resor 1906 och 1909. Somrarna 1916 och 1917 kunde man 

 knappast vandra öfver någon större fjällhed utan att se och 

 höra ett flertal ljungpipare. 



Numeniiis phaeopiis L. 

 Småspofven iakttogs endast en gång och det var den ^V? 

 1917 på en liten myr nära Mjellejokk. Den häckade på platsen. 



