Litteratur. 



Gösta Dahlander: Handbok i Smådjursskötsel: Del III. Kanin- 

 skötsel; Del IV. Simfåglarna. P. A. Norstedt & Söners förlag, 

 Stockholm 1917. 



I den första af de ofvannämnda nyttiga smä handböckerna 

 redogör förf. för de olika tamkaninraserna och öfvergår därefter 

 till att lämna upplysning om kaninafvelns bedrifvande, djurens ut- 

 fodring och vård, deras sjukdomar, kaninskötselns produkter m. m. 

 Förf. anser att kaninens »urhem» skulle ha varit Afrika. Detta 

 antagande torde dock näppeligen kunna bevisas, utan vida mera 

 sannolikhet finnes för dess förläggande till Spanien. Likaså är det 

 ej riktigt att säga, att det endast finnes »ett par andra vildkanin- 

 arter av någon betydelse» utom den europeiska vildkaninen, ty i 

 Amerika finnes ett betydande antal dylika. Med afseende pä det 

 kapitel, som handlar om olika sätt för hållandet af kaniner, skulle 

 det varit önskvärdt, om förf. skarpt varnat för faran af kaniners 

 förvildande. Redan ha vi ju på flera ställen i landets södra delar 

 lidit mycket afsevärd skada genom förvildade kaniner, som snart 

 bli ett plågoris och äro hart när outrotliga. Med bortseende från 

 dessa smä anmärkningar synes boken innehålla en mängd värde- 

 fulla upplysningar och råd. Den bör sålunda kunna vara till stor 

 nytta för de många, som syssla med kaninskötsel för nöjes skull 

 eller i ekonomiskt syfte. 



Boken om simfåglarna handlar hufvudsakligen om ankan och 

 gåsen, deras tamraser samt skötseln af desamma, men dess- 

 utom nämnas några andra and- och gäsarter. Bland gässen omtalas 

 bl. a. Kanadagåsen och »Höckergåsen». Det senare namnet måste 

 man opponera emot. Fågeln brukar i svensk litteratur kallas 

 svängas i öfverensstämmelse med släktnamnet Cy}:;>iopsis. Skall 

 Höckergans öfversättas, bör det naturligtvis bli knölgås på samma 

 sätt som vi säga knölsvan. Kanadagåsen återigen är ingalunda 

 någon Cygnopsis, som förf. skrifver, utan hör till släktet Branta 

 (med svarta fötter) och är närsläktad med den äfven genom vårt 

 land flyttande högnordiska prutgåsen eller taflackan, ehuru ofantligt 

 mycket större. Denna vackra och äfven ekonomiskt värdefulla 

 gåsart synes ännu ej ha vunnit medborgarrätt i någon utsträckning 

 i Europa, men den förtjänar att vara i åtanke, då bättre förhållan- 

 den inträda. För öfrigt gäller det om all ank- och gåsafvel i vårt 



