LITTERATUR 283 



mängd smänotiser här oih hvar i våra tidskrifter. I all synnerhet 

 beträffande sädana fågelarter, som hafva ett mera begränsadt utbred- 

 ningsområde i landet, gör sig denna knapphändighet synnerligen 

 kännbar, då man vill närmre fastslå gränserna för deras utbredning 

 och deras talrikhet inom desamma För den hvita storkens vidkom- 

 mande har hr Biilows omsorgsfullt genomförda undersökning utfyllt 

 en stor lucka i detta afseende. Det ligger utanför ramen af denna 

 anmälan att närmare fördjupa mig i den mängd af intressanta lokal- 

 uppgifter, som rymmas pa dessa trettiotvå sidor. Anföras må blott, 

 att B. funnit storken under 1917 bebo 29 bon i Malmöhus län och 

 5 i Kristianstads län. I dessa utkläcktes ungar i 23 af bona i före- 

 gående och 2 i sistnämnda län. De under året kläckta ungarnas 

 antal var 7g, alltså till ett antal af 1 16 procent af de häckande fåg- 

 larnas antal. F. ö. bestyrka hr Biilows undersökningar den upp- 

 fattningen, att storken med åren alltmera aftagit som häckfågel 

 i Skåne. 



Af de upplysningar, som lämnas om ankomsttiderna, vill jag 

 blott anteckna det, att i flere fall hanen angifves som kommande 

 något tidigare än honan. 



Det är som sagdt ett värdefullt ornitologiskt bidrag, som Redak- 

 tör Biilow lämnat i detta arbete, och det vore önskvärdt, att äfven 

 för Hallands vidkommande storkens utbredning blefve föremål för 

 en lika grundlig utredning. 



B. RciidahL 



W. Johanssen: Falska analogier ined hänsyn till likhet, släktskap, 

 arv, tradition och utveckling. Till svenska av Robert Larsson. Hugo 

 Gebers förlag. 



Den mycket framstående danske botanisten och ärftlighets- 

 forskaren Professor W. Johanssen drager i ofvanstående arbete i här- 

 nad mot ett vårdslöst och oriktigt användande af analogier såväl 

 i biologisk som annan litteratur. Men om detta från början var 

 hans hufvudsakliga syfte, så hinner han dock med åtskilligt annat 

 också i den lilla intressanta volymen. Han underkastar en hel rad 

 af mer eller mindre vetenskapliga teorier en mycket skarp, kritisk 

 granskning, och sanningen att säga smular han sönder en hel del. 

 Det är ett nöje att läsa författarens klara utredning af en mängd 

 frågor, och säkerligen måste läsaren hålla med honom både dä han 

 består Henri Bergson och dennes »elan vital» en kapital afrättning 

 och i många andra stycken. Man kan dock ej riktigt värna sig 

 ifrån, att han är alltför böjd att göra tabula rasa. Han är i främsta 

 ruminet botanist och mendelist och det är kanske därför, som han 

 med sådant förakt talar oin de »numera i det närmaste utkramade 

 och falnade evolutionshypoteserna» och äfven använder hårda ord 

 om dessa hypotesers upphofsmän sådana soin Lamarck, Darwin, 

 Weisinann m. fl. Det må vara, att dessa i åtskilliga fall misstagit 

 sig, och likaledes är det sant, att Mendel och de forskare, som 

 med skarpsinne och flit fullföljt hans uppslag, uträttat ofantligt myc- 

 ket för att sprida ljus öfver förut dunkla gåtor. Det synes dock 



