284 FAUNA OCH FLORA 



rec. mycket ovisst, om Mendelismen enbart skall räcka till för att 

 förklara utvecklingen i den lefvande naturen, ty äfven denna lära 

 är, liksom de flesta för resten, något ensidig. Det torde vara rätt 

 sällan, som en teori räcker till att förklara allting, men den bör 

 därför ej utan vidare förkastas, ty den kan ha sin värdefulla till- 

 lämpning i vissa fall. Om t. ex. Häckels »biogenetiska lag» ej är 

 af nägon nytta på botanikens område, hvarom vi ej vilja uttala oss, 

 och ej heller generellt och i detalj kan tillämpas i zoologien, så 

 kan det dock ej gärna förnekas, att genom den en mängd fenomen 

 i djurens utvecklingshistoria kunna finna sin förklaring och en gan- 

 ska rimlig sådan, om man öfverhufvudtaget håller före, att en ut- 

 veckling ägt rum. Likaledes synes det rec, att tillpassningens ärft- 

 lighet på ett eller annat sätt är en nödvändig förutsättning för ut- 

 vecklingens framåtskridande. Det torde alltså vara väl hårda ord, 

 då förf. med ett visst förakt skrifver »lamarckismens lösa tal om 

 s. k. ärftlig anpassning». Denna teori torde näppeligen vara fullt 

 dödad ännu, och de ofta framställda motbevisen t. ex. att stym])nin- 

 gar ej ärfvas m. m. dyl. äro ej tillfyllest för att aflifva den. Den 

 tidrymd, som den biologiska forskningen öfverspänner, är alldeles 

 för kort för att tillåta något allmängiltigt domslut häröfver. Dess- 

 utom är det material, som kunnat närmare studeras, alldeles för litet 

 därför. Det är sant, att det ännu ej kan gifvas en fullt tillfreds- 

 ställande förklaring på huru nedärfningen af förvärfvade egenskaper 

 sker, men det är tyvärr ännu så mycket inom biologien (och äfven 

 på andra områden), som ej kan nöjaktigt förklaras med vetenska- 

 pens nuvarande ståndpunkt, utan att man därför kan förneka det. 

 »Lamarckismen» i en eller annan form torde därför ännu länge 

 låta tala om sig och skall måhända komma till en ny blomstring, 

 äfven om den nu är gammalmodig. Ehuru rec. i vissa stycken ej 

 kan vara ense med förf., hälsas dock hans bok med stor tillfredsstäl- 

 lelse såsom ett mycket värdefullt tillägg till vår populärvetenskap- 

 liga litteratur, och vi må vara tacksamma mot amanuensen Robert 

 Larsson, som infört den där. 



E. L. 



