SMÄRRE MEDDELANDEN 2S7 



Gråärlan funnen häckande i Sverige. 



Helt nyligen har Hr Tagf. Lakjek meddelat i Dansk Ornitho- 

 logisk Förenings tidskrift (Arg. ii, hft 2), att han gjort den intres- 

 santa upptäckten af ett par häckande gräärlor under en vistelse vid 

 Taberg i Småland sommaren ig 16. 



Gråärlan brukar i de länder, där hon är hemma, välja till vis- 

 telseort bergiga trakter och slå sig ned vid bäckar eller strömmar 

 därstädes. Alldeles en dylik plats hade äfven det nu ifrågavarande 

 paret valt. Det höll till vid en å med delvis klippfylld bädd och 

 steniga stränder, som kläddes af alsnår och höga örter. Gråärlorna 

 sågos först den 14 juli, och det iakttogs flera gånger, att de buro 

 föda i näbl)en. Den 19 juli höllo de till med sina nu flygga ungar 

 vid själfva ån. Så snart som Hr Lakjer kom i närheten af ungarna, 

 varnade de gamla fåglarna dem med ett skarpt skrik, och hela famil- 

 jen gömde sig i buskarna vid åbrädden, där de höllo sig tysta. När 

 ungarna voro i säkerhet, visade sig åter de gamla och satte sig pä 

 telegraftrådar o. s. v. Hr Lakjer lyckades dock få se ungarna, och 

 äfven huru de matades. Det syntes blott vara två ungar. 



Under loppet af 14 dagar sågos gråärlorna ofta, alltid i närhet 

 af vattnet och aldrig på närliggande betesmarker bland boskapen. 

 I träden satte de sig gärna, särskildt då de oroades. När vatten- 

 ståndet längre fram på sommaren sjönk, så att stenar och små grus- 

 öar stego upj) ur vattnet, löpte de omkring pä dessa med stor 

 liflighet. 



De gamla fåglarnas läte liknade mycket sädesärlans, men är 

 olika gulärlans. 



Gråärlan förekommer som bekant i Storbritannien ända till 

 Orkneyöarne samt på europeiska kontinenten och i Medelhafslän- 

 derna. Den går i öster till södra Ural. Den häller sig dock blott 

 i bergstrakter och saknas i mellanliggande lågland. I norra Asien 

 finnes en mera kortstjärtad ras, iiielauopc Pallas, och på Madeira och 

 Azorerna en tredje ras. 



Vanligen har gråärlan på senare år kallats med Linnés namn 

 af år 1771, MotacUla boariila. Det har dock nyligen uppdagats, att 

 detta namn redan förut var upjjtaget, i det att Scopoli 176g an- 

 vändt det för gulärlan. Det tidigast användbara namnet för grå- 

 ärlan blir på grund häraf MotacUla cincrea Tunstall. 



En ringniärkt gräsand 



sköts enligt en tidningsnotis i Mälaren af hästskötaren O. Olsson 

 vid Hässlö gård för någon tid sedan. Ringen bar numret 34 842 

 samt inskriften »Witherby. High Holborn, London». Sedan Mr. 

 H. F. Witherby erhållit underrättelse om saken, har han medde- 

 lat, att gräsanden ifråga ringmärktes vid Stranraer, Wigtownshire i 

 Skottland den 20 febr. 1914. Detta utgör sålunda ytterligare ett af 

 de nu ganska många bevisen för att våra änder och för öfrigt också 

 många andra af våra fåglar öfvervintra i Storbritannien. 



