HUR SKALL NAMNIiT EKORRE TYDAS 



som i sin tur kommer af det grekiska g-/.{oo[>oc. Det sistnämnda 

 kommer af axtä = skugga och oupä = svans, d. v. s. det be- 

 tyder ett djur, som skuggar sig med svansen? Ehuru det fran- 

 ska écureuil har en ()betydh"g yttre Hkhet med de germanska 

 ekorrnamnen genom sitt begynnelse-e, får detta ej förvirra slut- 

 ledningen, ty detta e är blott såsom i en massa andra ord en 

 ombildning eller ersättning för ett latinskt s. Man kan t. ex. 

 jämföra det franska étude och det latinska studium samt det 

 franska écriver och det latinska scribere etc. Det engelska 

 »squirrel» kommer från tidigare franska, innan s i början af 

 ordet blifvit e. Då jämförelsen med de utländska ekorrnam- 

 nen alldeles lämnar oss i sticket, är det bäst att söka gå till- 

 baka och söka äldre och ursprungligare former i vårt eget språk. 

 Därvid skall man finna, att ekorre ingalunda är ett gammalt ord. 

 Djuret ifråga kallades långt fram på 1800-talet äfven i skrift 

 på samma sätt som än i dag i vissa landskapsmål ikorn (äfven 

 ikorning). På medeltiden var namnet ikurni. Så läses t, ex. i 

 Lydekini Excerpta till den gamla västgötalagen § 113: »Engin 

 ma ikurnae takas i byaskogh. eig a haeraez almenning. eig a lanz 

 almenning laengre aen fra dyonisij oc til annunciationis hwar 

 [)aRt gör fyr eller si|)aen bote III. XVI örtogher». Alltså löd namnet 

 tydligen förr och äfven så långt tillbaka som man kan spåra 

 det i svensk skrift från tidiga medeltiden »ikorn(i).> eller »ikurn(i)». 

 Detta namn tror jag lämpligen kan förklaras såsom ett ono- 

 matopoietiskt ord. Det är allom bekant, att ekorren har ett 

 smackande läte, som ljuder ungefär >:kko» (eller »kku»). Hör 

 man emellertid efter noga, särskildt när ekorren blir skrämd 

 och är upprörd eller arg samt därvid låter sin smackning ljuda 

 upprepade gånger efter hvarandra, skall man vanligen kunna 

 urskilja ett liksom sugande i-ljud före själfva smack-ljudet. Så- 

 lunda skulle lätet kunna skrifvas »i-kko(u)». Ikorn blir då djuret, 

 som låter ikko(u). Sedan har namnet, när man ej längre förstod 

 dess mening, »förbättrats» till ekorre i ganska sen tid och möj- 

 ligen med en omedveten eller medveten ehuru missriktad tanke 

 på ek. Smeknamnet »kurre» torde också få anses för onomato- 

 poietiskt. 



