Till frågan om harens läten. 



■ edanstående intyg och utlåtande införas här 

 på grund af framställning från bankkamreraren 

 Elof Frisendahl. Ifrågavarande ämne har 

 varit föremål för diskussion på annat håll, 

 men då spörsmålet ännu ej är till fullo utredt, 

 kan det ju vara lämpligt att gifva tillfälle till 

 dess ytterligare belysning. 



Intygen äro lämnade till kamrer Frisendahl och intagas 

 oförändrade. 



En gång i våras antecknade jag för ro skull ett sammanträf- 

 fande jag haft med välbekante jösse och beskref så, huru jag själf 

 blef öfvertygad om, att det är han, som har det märkvärdiga läte, 

 hvilket jag förut alltid trott härleda sig frän en uggla. 



När jag bland annat insände denna lilla anteckning till tid- 

 skriften »Skogvaktaren», tänkte jag inte så mycket på att någon 

 rent af skulle betrakta den som en lögn. Men när jag nu ser, att 

 en tvärsäker person i Sv. D. påstår, att det bara är en rötmånads- 

 notis, så ångrar jag mig, att jag icke närmare i detalj beskref den 

 lilla händelsen och, mest av allt, att jag icke nämnde det åsyna 

 vittnet», som också råkade vara med vid samma tillfälle. 



Men denne person, som var med, har dock icke glömt det 

 ännu, och han säger sig med största nöje vilja intyga, att min be- 

 rättelse är sanningsenlig; och vill han samtidigt komplettera den- 

 sanmia med en del detaljuppgifter, som jag förbigick. 



»Vittnet», landtbrukaren C. Ross, är en 30-års man; är ortens 

 bästa jägare samt en bland skytteförbundets säkraste prisskyttar, 

 hvadan något fel på normal syn- och iakttagelseförmåga icke torde 

 förefinnas hos honom. Dessutom är han känd för en genomhe- 

 derlig person, som icke säger mer än hvad han står för. 



Hur det i allt detta står till med undertecknad, kan jag väl 

 själf inte yttra mig om, men står ju detta fritt för hvem som helst 

 att taga reda på, när jag nu uppgifver mitt namn. 



