EN NY GORILLA FRAN CENTRAL-AFRIKA 



151 



betar väpnade käkarne äfven blifva kampmedel, måste musku- 

 laturen än ytterligare förstärkas. Särskildt gäller detta om 

 tinningsmusklerna, som växa upp alltmera och utbreda sig 

 öfver hela hjärnskålens sidor. Slutligen mötas senfästena för 

 de båda sidornas tinningsmuskler längs hjässans midtlinie, 

 men det räcker ej ens därmed, utan för att vinna än mera 

 fästyta förbenas senorna där, så att en hjässkam uppstår, som 

 alltmera tilltager i höjd. Och när detta stadium nåtts, finnes 

 det ej så stor yttre likhet vare sig med människans eller ens 

 med gorillabarnets skalle. Det är emellertid uppenbart, att 



Fig. 5. Skalle af den gamla iiaucn ai o<j/ilia beringei mibenensis visande de 

 kraftiga okbågarne, benkammarne på liufvudet, käkarnes och tändernas storlek. 

 Hörntanden i öfverkäken är afbruten under djurets lifstid. (Starkare förminskad 



än fig. 4.) 



denna starka utveckling af den råa styrkans maktmedel, käk- 

 muskulaturen, blir en hämsko på intelligensens förstorande. 

 Hjärnan, som ju är säte för den sistnämnda, intränges i en 

 trång hjärnskål, som icke blott ej längre kan tillväxa på grund 

 af de uppståndna benkammarne öfver suturerna, utan äfven 

 rent af hotas med minskning i volym genom benväggar- 

 nes förtjockande under muskulaturens tryck. Faktiskt har, så- 

 som vi senare skola få se, den gamla gorillans hjärnskål mindre 

 rymd än gorillaynglingens, hos hvilken senare det ännu är 

 23,5 mm. kvar, innan tinningsmusklerna mötas öfver hjässan 

 och sålunda ännu möjlighet finnes för hjärnskålens tillväxt. 



