SMÄRRE MEDDliLANDKN IQ I 



Diatryina, en nyupptäckt fossil jättefågel från undre eocen 



i Wyoniing. 



De nordamerikanska paleontologerna Matthew och Granger 

 lia helt nyhgen beskrifvit ett nästan fullständigt skelett af en jätte- 

 fågel, som hittills endast var känd genom några fragment funna 

 igri i eocenlager i Wyoming. Dessa fragment döptes af Shufeldt 

 år 19 1 5 till Diatryina ajax. Sommaren därpå fanns emellertid ett 

 helt skelett af en dylik märklig jättefågel, som erhållit namnet Dia- 

 tryma steini. Af beskrifningen framgår, att den varit en på marken 

 lefvande fågel utan flygförmåga, ty vingarna äro rudimentära unge- 

 fär som hos en kasuar. Skelettets höjd är öfver 2 m. Halsen är 

 tämligen kort och tjock och uppbär ett oerhördt stort hufvud af 

 32,5 cm. längd. Näbben utgör dock det mesta däraf, ty öfver- 

 näbben enbart har en längd af 22,5 cm. och en höjd af 15 cm. 

 Diatryma antages ha sin närmaste släkting i den ännu lefvande 

 sydamerikanska seriema ("677/7czw(^7^, som dock är blott omkring 60 cm. 

 hög och ej alls groft byggd, utan ungefär af tranans typ. Dess 

 hemvist är »campos» i Brasilien och ned till Paraguay. 



Då räfven provianterar. 



År ig 1 6 vid midten af maj hittade ynglingen Per Person i 

 Gevågs by af Ragunda socken på de stora gränsmarkerna mot 

 Ångermanland ett räfide, där ungarna inte kunde åtkommas. Utan- 

 för idets öppning lågo vid tillfället en nytagen tjäderhöna och en 

 dito orrhöna, troligen fångade på äggen. 



Nu företog sig den för observationer af de vilda djuren myc- 

 ket intresserade och vetgirige unge mannen att under några nätter 

 med sin älghund i band följa räfhonans spår, då hon på kvällen 

 lämnat idet och var ute på proviantering. Och om dessa sina 

 nattliga färder, då räfhonen »skuggades», har han berättat mig 

 följande: 



Först påträffades en groda, som hunden krafsade fram, där 

 den blifvit nedgräfd, vidare en hare, en gammal tjädertupp (sanno- 

 likt öfverraskad under sitt spel på marken), en ripa, en trast och 

 en tjäderhöna, som tagits på äggen, samtliga nedgräfda men igen- 

 sökta af hunden. Vidare hade en trana, då hon sysslade med 

 fångst af grodor i de källa, blifvit antastad, men hade räddat sig 

 med förlusten af några fjädrar. På ett enda ställe hade räfven 

 under alla dessa nätter sökt efter råttor vid ett rothvalf, men hur 

 detta slagit ut kunde ej utletas. 



Min sagesman berättade på ett mycket fängslande sätt sina 

 många iakttagelser under dessa lärorika nätter, då han gick med 

 sin kloka jämthund i proviantörens spår samt de finurliga försök 

 räfhonan hade tillgripit att förvilla en eventuell förföljare, då det 

 tagna bytet skulle döljas genom nedi^räfning i jorden. 



Två år förut, eller 1914, besökte meddelaren äfvenledes ett 

 räfide i samma marker. Vid detta besök påträffade han vid idet 

 några helt nyss dödade harungar, sju stycken nytagna tjäderungar, 

 som lågo tillsammans i en hög. Af detta var ingenting förtärdt. 



