194 FAUXA OCH FLORA 



poriia voro fåtaliga. De mindre fåglarnas förekomst fluktuerar 

 emellertid ej så särdeles mycket, och de förekommo båda som- 

 rarna som vanligt. Om någon rikedom på dem kunde man 

 dock ej tala. 



Af småfåglar voro ängspiplärkor, löfsångare, bergfinkar, 

 gulärlor, gråsiskor och blåhakar talrikast. Snöskatan, som är 

 en typfågel för björkskogsregionen, var mycket allmän och 

 uppträdde i betydligt större antal än rödvingetrasten. Öfriga 

 typiska björkskogsfåglar voro, utom trastarna och de nyss- 

 nämnda småfåglarna med undantag af ängspiplärkan: dalripa 

 och dvärgfalk. Dessutom iakttogos i björkskogen då och då: 

 rödstjärt, svart och hvit flugsnappare, nordisk mes, lappmes, 

 stenskvätta, sidensvans och hackspettar. 



Karakteristiska för fjällhedarna voro ljungpipare och ängs- 

 piplärka, och på högfjällen bodde fjällvråk, fjällabb och fjällripa 

 jämte snösparf. 



Här nedan följer en förteckning öfver de iakttagna fåglarna. 



Tiirdiis iliaciis L. 



Rödvingetrasten var ej fullt så allmän som efterföljande. 



Den byggde oftast sitt bo på toppen af någon hög stubbe eller 



i en buske men äfven likt snöskatan i en grenklyka. Ungarna 



flögo i allmänhet ur boet ungefär vid samma tid som snöskatans. 



Tiirdus pilaris L. 



Snöskatan var båda somrarna lika allmän öfverallt i björk- 

 skogen. Ofta träffade jag under mina ströftåg på 4 å 5 bon 

 dagligen med ägg och ungar i alla stadier. Inom Abisko na- 

 tionalpark var den synnerligen talrik. I början af juli 1917 såg 

 man nyss utflugna snöskatungar i björkskogen. Snöskatan 

 tyckes af allt att döma lägga två kullar på sommaren äfven 

 här uppe. 



Turdus torqaatus L. 



Ringtrasten förekom mycket sparsamt i Torne träskområdet. 

 Den uppehöll sig helst i steniga fjällbranter nära trädgränsen. 

 Inom nationalparken fann jag den Vv 1917 dess bo på marken 



