82 FAUNA OCH FLORA 



varmare art. Uppenbart är nämligen, att han vid denna lilla, 

 blygsamma växt var fästad med en den varmaste kärlek, som 

 förblef trofast från ungdomen till den sena ålderns dagar. 

 Det hör därför till de sällsynta undantagen, att man på några 

 af hans talrika originalporträtt ej får se honom med Linnean 

 i handen eller pa bröstet; på alla hans sigill, med undantag 

 af de allra äldsta, intager hon den förnämsta eller åtminstone 

 en i ögonen mycket fallande plats; i hans adliga vapen är det 

 hon, hvars blommande stängel höjer sig från hjälmen och 

 hvars rankor omgifva vapenskölden. Det ser nästan ut, som 

 om han i sin ört sett något med sig befryndadt, en bild inom 

 växtvärlden af sig själf; i arbetet Critica botanica (1737) skrif- 

 ver han nämligen: »Liinicca har Gronovius kallat en lapp- 

 ländsk, lågväxt, anspråkslös, förbisedd, kort tid blommande 

 planta efter den henne liknande Linnc^us». 



Denna Linnks kärlek har sedan spridit sig till hela vårt 

 folk. Säkerligen finnes bland svenska växter ingen, som af 

 alla, hög och låg, omfattas med så stor sympati, för att ej 

 säga pietet — icke för någon prunkande skönhet, utan för 

 det anspråkslösa, men dock behagliga i dess uppträdande, 

 de täcka, mildt doftande blommorna samt ännu mer för det 

 namn, hon bär. Också har namnet Linnaa redan utträngt 

 flera af de förut brukliga svenska benämningarne och kommer 

 säkerligen att uttränga ännu flera. 



Och än vidare har hennes rykte och kärleken till henne 

 spridt sig, så att med Linnés namn äfven hennes spridt sig öf- 

 ver verlden. Med fullaste rätt yttrar därför den nordamerikan- 

 ske botanisten F. T. Pursh, att »this interesting and hand- 

 some little plant will ever be the admiration of the botanist, 

 should it be only for the sake of its name», och likaledes 

 förklarar italienaren Bertoloni: »främst bland älskliga blom- 

 mor framstår den anspråkslösa konvaljen, men öfver alla 

 växter höjer sig den blygsamma, med det stora namnet prydda 

 Linnean . Och så skall nog förblifva, 



)'Så länge en blomma än doftar i frid 

 i skogar, på berg och i dalar.' 



