IH. M. FRIKS, KTT OCH ANNAT OM I.INN.KA noRKAI.IS 8 1 



Det dröjde ej länge, innan Linni; blcf nödsakad att ex 

 officio yttra sig i detta ärende. Knngl. Majestät liade nämligen 

 gifvit Colleginm medicnni befallning att — ■ naturligtvis för att 

 hindra stora penningsummors utgående ur landet — - utfärda 

 en »underrättelse om de inländska wäxtei", som kunna hiukas 

 i stället f<")r Tliée, C^affe och ("hocolade. Collegium begärde 

 ett utlåtande af medicinska fakulteten i Upsala och denna 

 uppdrog åt Linn K att författa detsamma. Häri förklarade han, 

 att »det är ostridigt at wij uti hela Europa liafwom ingen wäxt, 

 som med sielfwa Theet är i någon förwandtskap, at wij alltså 

 ingalunda kunna ernå ett genuinum succedaneum . Därefter 

 förkastade han ärenprisan {Veronica officinalis), som »brukas 

 alment på landet af Präster till Thé >, liksom ock ett par andra 

 växter, men tillägger sedan, att »här är ock en Ört i Swerige, 

 som alment och öfvi^erflödigt Vv^äxer uti stora och widlyftiga 

 skogar», och som af de »nyaste Botanicis fådt Linnaeae namn. 

 Denna wäxer på smala och långa trådar med runda och nätta 

 blad, under tiden stora som styfrar. Dessa brukas at drickas 

 som Thée uti allehanda slags wärck med synnerlig nytta och 

 effect. Man har försökt infusum härutaf på åtskilliga, som 

 haft flygande Gickt, Rheumatismer, Skiörbiugg, Andetäppa, och 

 alltid funnit dem af synnerlig wärckan, då därjemte de, som 

 druckit henne en 8 dagar, berömt deras smak framför något 

 Thee, besynnerligen då bladen blifwit på Thee-sätt torckade. . . 

 Utom alt detta är denna örten så ömnog i Swerige at wårt 

 land kunde skaffa tillräckeligit för hela Europa häraf, men 

 däremot, fast hon finnes i Norrige, Ryssland, Schweitz, Geneva, 

 är hon där så rar, at de aldrig kunna sälja ett enda skålpund 

 til oss.» Liknande beröm gifves ock Linnean i Vestgöta-resan 

 (sid. 254). Att man en tid bortåt mångenstädes följde denna 

 Linnés anvisning, är säkert; så skedde äfven i Norge, där 

 växten t. o. m. fick namnet »Linnés the». 



»Min ört», »herba nostra» äro benämningar, som i Linnks 

 skrifter ej sällan förekomma. Detta var säkerligen för honom 

 ej några tomma ord, utan tvärtom uttryck för känslor af 



