8o FAUNA OCH FLORA 



Öppnande inom detsamma af nya förvärfskällor komma därhän, 

 att Sverige kunde blifva sig själf nog, att det ännu en gång 

 skall blifva stort och kraftigt, om än icke genom krigiska 

 hjältebragder. Stora förhoppningar, vidtgående anspråk ställde 

 man härvid på naturvetenskaperna, och Linné var ej den, som 

 ville uppträda mot de sangviniska storhetsdrömmarne, utan 

 tvärtom sökte han stärka och stödja desamma. Lifligt öfvertygad 

 var han, att i vart land i tillräcklig mängd funnos en mängd 

 vildt förekommande växter ■ — ■ särskildt sådana, som lämnade 

 läkemedel, färgämnen, förträffligt kreatursfoder, mat och kryd- 

 dor för hushållet o. s. v. — hvilka borde uppsökas och till- 

 godogöras. Dessutom kunde ett stort antal i Sverige ej före- 

 kommande hit införskrifvas och med fördel odlas, och för 

 många af dem, som ej kunde tåla vårt klimat, skulle inhemska, 

 goda surrogat kunna upptäckas. Resultatet häraf skulle blifva, 

 att stora summor, som då gingo till utlandet, skulle besparas, 

 ja, kanske kunde en ej obetydlig export kunna uppstå. Ett 

 välbekant, mycket belysande exempel härpå lämnar hans ifver 

 att från Kina förskaffa sig lefvande tebuskar; han var fullt 

 öfvertygad, att de här skulle kunna trifvas och deras odling 

 så lyckas, att ej blott Sveriges eget, utan äfven andra europeiska 

 länders behof skulle därigenom fyllas. Hans framtidsvyer 

 antogo sådana dimensioner, att han t. o. m. ömkade sig öfver 

 de stackars kineserna, hvilka skulle komma att lida en högst 

 kännbar förlust genom förminskad teexport. 



Innan det lyckats att få någon lefvande teplanta till 

 Sverige eller ens till Europa, hade Linnk börjat vid Linnean 

 fästa förhoppningar, att den skulle kunna tjäna till tesurrogat, 

 om än icke i någon större skala. Detta framgår af en anteckning 

 af hans son, som anträffats bland de Linneanska papperen i 

 London, så lydande: 



Linmca: Blommorna torkade öch lagda i Thevatten gör 

 en behaglig lukt, så att Min Far den tid han var Amiralitets 

 Medicus i Stockholm, tracterade många Fruentimmer härmed 

 under namn af Cap Thé, men NB. man bör ej lägga mycket 

 deruti, ty lion är då något vidrig.» 



